Провадження № 2/761/1118/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазовий тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною повноліття та надання дозволу на багаторазовий тимчасовий виїзд дитини без згоди батька до м. Горлівки Донецької області, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач), в особі свого представника, 06 липня 2016 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із Відповідачем по квітень 2016 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину, малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зауважила, що до червня 2015 року вона разом із Відповідачем та сином проживали в АДРЕСА_1, однак у зв'язку із військовими діями на території Донецької області, змушені були переїхати до м. Києва. Стверджує, що в місті Горлівка Донецької області залишилися проживати її батьки, бабуся та дідусь сина ОСОБА_3. Зазначила, що Відповідач участь у вихованні сина не приймає, матеріально їй не допомагає утримувати дитину. Водночас чинить перешкоди у її прагненні здійснити заходи, спрямовані на покращення здоров`я дитини, його фізичного, духовного та морального розвитку. Так, Відповідач не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон, зокрема до Польщі для відпочинку та оздоровлення, а також не надає згоди Позивачеві вивезти сина ОСОБА_3 в місто Горлівка Донецької області, щоб побачитися з його рідними дідом та бабою. Просила суд ухвалити судове рішення, яким надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон в Польщу в період з 11 серпня 2016 року до 20 серпня 2016 року, а також в м. Горлівка Донецької області.

В ході судового розгляду справи, Позивач подала до суду заяву від 15 березня 2017 року про зменшення позовних вимог та просила суд ухвалити судове рішення, яким надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон та в місто Горлівка Донецької області без згоди батька ОСОБА_2, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року, позов в частині щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька до Польщі залишено без розгляду на підставі заяви Позивача.

У судовому засіданні Позивач позов, з урахуванням уточнень, підтримала. Просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання жодного разу не з`явився. Про місце, день та час судового розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, пояснень на позов, клопотання про відкладення судового розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності, до суду не подавав.

Суд знаходить можливим розгляд справи за відсутності Відповідача, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши у справі заочне рішення, оскільки Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності сторони Відповідача.

Заслухавши пояснення Позивача, дослідивши і оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що Позивач та Відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року, що набрало законної сили 10 червня 2016 року.

Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає в місті Києві з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 7).

Судом встановлено, що Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, про що свідчать матеріали справи та водночас чинить перешкоди у вивезенні дитини за кордон і в місто Горлівка Донецької області.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу.

Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 3 статті 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до частин 2, 3 пункту 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року № 367 «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Виїзд з тимчасового окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

Відповідно до пунктів 3, підпункту 2) пункту 4, пункту 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон.

За відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з частиною 1 статті 10 Цивільного кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

З огляду на викладене, керуючись в першу чергу принципом якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає за можливе задовольнити позов частково, надати Позивачеві дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд за межі України її дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі Позивача без згоди та супроводу Відповідача, який є батьком дитини, до досягнення ОСОБА_3 шістнадцятирічного віку з обов'язковим поверненням дитини до України.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Крім того, у відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, із Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

З урахуванням викладеного, на підставі Преамбули та Статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, статті 313 Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 212-215, 226-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазовий тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною повноліття та надання дозволу на багаторазовий тимчасовий виїзд дитини без згоди батька до м. Горлівки Донецької області - з а д о в о л ь н и т и частково.

Надати ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_1, виданий Микитівським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області 10 березня 2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд за межі України її дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4), до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шістнадцятирічного віку, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_1, включно, з обов'язковим поверненням дитини до України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - в і д м о в и т и.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати, пов'язані із розглядом справи, у розмірі 551 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Києва за письмовою заявою ОСОБА_2.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене ОСОБА_2 до Апеляційного суду м. Києва в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_1 шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :