Справа № 583/2995/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Ільченко В.М.

за участю секретаря Верби Н.О.

заявниці ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Охтирка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Білопільська державна нотаріальна контора, Павлівська сільська рада Білопільського району Сумської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2017 відкрито провадження у справі. Свої вимоги заявниця мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Високе Охтирського району Сумської області помер її батько ОСОБА_3. До дня його смерті, вона постійно проживала з батьком в одному домоволодінні в АДРЕСА_1 та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, розпорядилася речами померлого. При оформленні спадщини після смерті батька ОСОБА_3 було виявлено незбіг прізвища останнього в сертифікаті на право на земельну частку (пай), тому постановою державного нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори від 12.10.2017 їй було відмовлено у посвідченні свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), так як в сертифікаті прізвище власника вказано «ОСОБА_3», що перешкоджає в реалізації її права на оформлення спадщин. Тому вона звернулася до суду з заявою та просить встановити факт належності правовстановлюючого документа, зокрема, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 14.06.1996 розміром 4,72 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в колективному сільськогосподарському підприємстві «Обрій», виданий на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 17.05.1996 року № 152, зареєстрований 14.06.1996 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 326 належить її батьку ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Високе Охтирського району Сумської області.

Заявниця ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі, зазначивши, що прізвище її батька в російськомовному написанні ОСОБА_3, а село Павлівка, в якому ОСОБА_3 мав у власності земельну частку (пай) є російськомовним, в зв'язку з чим вважає і була допущена описка у прізвищі батька при видачі йому сертифікату на земельну частку (пай).

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримав та просив встановити факт належності ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації № 152 від 17.05.1996 та зареєстрованого 14.06.1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 326 на ім'я ОСОБА_4.

Представник заінтересованої особи Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, надішла заява про розгляд справи без участі представника.

Представник заінтересованої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, надішла заява про розгляд справи без участі представника.

Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення заявниці, її представника, покази сідків, дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1.

З довідки, виданої виконкомом Височанської сільської ради Охтирського району №140 від 30.03.2017 вбачається, що ОСОБА_3 на день своєї смерті проживав з донькою ОСОБА_1 та був зареєстрований в АДРЕСА_1. (а.с.10).

Встановлено, що заявниця є спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого батька ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час смерті спадкодавця ОСОБА_3 спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5, що діяла на час смерті спадкодавця доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3, проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Згідно ст. 560 Цивільного кодексу Української РСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Встановлено, що ОСОБА_3 на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 17.05.1996 № 152, видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 14.06.1996 на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Обрій» в с. Павлівка Білопільського району Сумської області розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), про що в Книзі записів реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зроблено запис за № 326 (а.с. 11).

Однак, при видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 14.06.1996 була допущена помилка в написанні прізвища власника земельного паю, а саме замість вірного «ОСОБА_3.» помилково вказано «ОСОБА_4.».

Як підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що ОСОБА_3 при житті отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 14.06.1996 на земельну частку (пай) у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Обрій» в с. Павлівка Білопільського району Сумської області, а в 1990 роках ОСОБА_3 виїхав до своєї доньки ОСОБА_1 в Охтирський район.

Судом встановлено неможливість внесення змін (виправлень) до правовстановлюючого документа в адміністративному чи іншому порядку.

Оскільки невідповідність в написанні прізвища спадкодавця ОСОБА_3 в правовстановлюючому документі перешкоджає заявниці в реалізації її права оформити спадкове майно, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту належності ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 14.06.1996, виданого на ім'я ОСОБА_4

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215, 256, 259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 14.06.1996 розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в колективному сільськогосподарському підприємстві «Обрій», виданого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації № 152 від 17.05.1996 та зареєстрованого 14.06.1996 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 326 на ім'я ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні при проголошенні рішення - в той же строк з часу отримання його копії.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області В.М. Ільченко