АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 640/498/17-ц Головуючий І інстанції - Попрас В.О.
Провадження: 22-ц/790/2888/17 Головуючий ІІ інстанції - Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретарів: Баранкової В.В., Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління освіти адміністрації Київського району Харківської міської ради про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 17.09.2015 року до 19.08.2016 року, уклавши строковий трудовий договір, та була звільнена із займаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ №487-к/тр від 19.08.2016 р. про її звільнення з посади вчителя англійської мови Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області та поновити її на цій посаді.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 16.06.2016 р. по 12.08.2016 р. вона перебувала у тарифній відпустці і з урахуванням вихідних днів повинна буластати до роботи 15 серпня 2016 року. Однак з 21.06.2016 р. по 07.07.2016 р. вона перебувала на лікарняному. У звязку із чим 13.08.2016 р. рекомендованим листом вона надіслала адміністрації школи заяву про продовження відпустки. Проте, наказом №487-к/тр від 19.08.2016 р. її (ОСОБА_3.) звільнено з посади вчителя англійської мови у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області на підставі п.2 ст.36 КЗпП. Зазначала , що звільнено її незаконно, оскільки щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку. У звязку із чим вважала, що наказ про звільнення підлягає скасуванню із поновленням її на займаній посаді. Оскільки трудова книжка отримана нею тільки 14.12.2016 р., вважала, що строк звернення до суду не пропущений.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 02 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Управління освіти адміністрації Київського району Харківської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування цього рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді -доповідача, пояснення осіб, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з того, що звільнення ОСОБА_3 проведено з додержанням вимог чинного трудового законодавства.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи згідно наказу Управління освіти адміністрації Київського району Харківської міської ради від 17.09.2015 р. №775-к/тр ОСОБА_3 була призначена вчителем англійської мови у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області з 21 вересня 2015 року по 19 серпня 2016 року, на підставі її заяви від 17 вересня 2015 року, уклавши трудовий договір на підставі п.2 ч.1 ст. 23 КЗпП України.

З 16 червня 2016 року по 12 серпня 2016 року ОСОБА_3 перебувала у тарифній відпустці. В період з 21 червня 2016 року по 07 липня 2016 року ОСОБА_3 знаходилася на лікарняному.

13.08.2016 року ОСОБА_3 направила рекомендованим листом на адресу Харківської загальноосвітньої школи (ХЗОШ) І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області заяву про продовження відпустки, яка була отримана 18.08.2016 р. та передана директору ХЗОШ №110 22.08.2016 р., що встановлено під час перевірки, проведеної Головним управлінням держпраці у Харківській області, та про що ОСОБА_3 була повідомлена листом №Т-659/02ю04/12.-14/8086 від 13.10.2016 р.

Наказом Управління освіти від 19.08.2016 р. №487-к/тр на підставі подання ХЗОШ №110 ОСОБА_3 звільнено з посади вчителя англійської мови у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Про звільнення позивачка ОСОБА_3 була повідомлена 19.08.2016 р. та ознайомлена з наказом від 19.08.2016 р. №487-к/тр, що підтверджується відповідним актом.

Факт відмови ОСОБА_3 19.08.2016 р. від ознайомлення під підпис з наказом про її звільнення, про відмову отримати трудову книжку, про відмову отримувати грошові кошти, нараховані як розрахунок при звільненні, зафіксовано відповідними актами, яким судом першої інстанції надана правильна правова оцінка.

Листом від 19.08.2016 р. №637 адміністрація ХЗОШ №110 повідомила ОСОБА_3 про необхідність отримати трудову книжку та остаточний розрахунок.

Копію наказу Управління освіти від 19.08.2016 р. №487-к/тр про звільнення з посади вчителя англійської мови у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області на підставі п.2 ст.36 КЗпП України ОСОБА_3 отримала 21.09.2016 р..

Відповідно до ч. 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінченні строку, на який він був укладений.

Згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Звільнити працівника у зв'язку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто з підстав, передбачених у статтях 40, 41 КЗпП України.

Незважаючи на закінчення строку трудового договору, працівникові, за його бажанням, мають надаватись відповідні відпустки або виплачуватися грошова компенсація за їх невикористання. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника у зв'язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому разі чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

Таким чином, цією нормою права передбачена можливість, а не обов'язок роботодавця надання за бажанням працівника невикористаної відпустки при його звільненні у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Пунктом першим частини другої статті 11 Закону України «Про відпустки» передбачено, що в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку, щорічна відпустка повинна бути продовжена або перенесена на інший період.

Проте, настання обставин, зазначених у пунктах 1 - 4 частини другої статті 11 Закону України «Про відпустки», не означає, що працівник може на свій розсуд вирішувати питання про перенесення відпустки на період, безпосередньо наступний за днем припинення дії цих обставин. Навіть при продовженні відпустки у зв'язку з перебуванням на лікарняному невикористана частина щорічної відпустки по закінченні зазначених обставин не використовується працівником самостійно, вона має бути надана. Ця частина відпустки надається шляхом видання роботодавцем наказу на підставі листка тимчасової непрацездатності працівника та його заяви (у листі не зазначається чи писали заяву на продовження відпустки).

Як пояснили у судовому засіданні апеляційної інстанції представники відповідача та не оспорювалося представником позивача ОСОБА_3 у жовтні-листопаді 2016 року отримала компенсацію за невикористану відпустку.

Судова колегія, аналізуючи вищевикладене вважає, що суд першої інстанції ґрунтовно виходив із того, що підстав для поновлення ОСОБА_3 на посаді вчителя англійської мови у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області та скасування наказу №487-к/тр від 19.08.2016 р. про звільнення ОСОБА_3 з посади вчителя англійської мови у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області відсутні, тому і підстав для задоволенні позовних вимог не має.

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судом першої інстанції відповідно до ст.212 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: