Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Київського національного університету будівництва і архітектури про визнання звільнення незаконним та зміну формулювання причин звільнення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Київського національного університету будівництва і архітектури про визнання звільнення незаконним та зміну формулювання причин звільнення, посилаючись на те, що наказом №1309/1 від 08 жовтня 2015 року її було звільнено з посади керівника ремонтно-будівельної дільниці Київського національного університету будівництва і архітектури в зв'язку з втратою довір'я на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. В наказі про звільнення та в поданні до первинної профспілкової організації університету на отримання згоди на її звільнення не зазначені причини втрати довір'я.

В зв'язку з викладеним та вважаючи своє звільнення незаконним просила суд визнати незаконним звільнення в зв'язку з втратою довір'я на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та змінити формулювання причин звільнення зазначене в наказі № 1309/1 від 08 жовтня 2015 року з посади керівника ремонтно-будівельної дільниці Київського національного університету будівництва і архітектури на звільнена за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016року відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працювала на посаді керівника ремонтно-будівельної дільниці Київського національного університету будівництва і архітектури.

Наказом № 9788/1 від 14 жовтня 2013 року позивача призначено матеріально-відповідальною особою ремонтно-будівельної дільниці на підставі заяви ОСОБА_4та договору про повну матеріальну відповідальність.

Наказом № 1309/1 від 08 жовтня 2015 року Київського національного університету будівництва і архітектури позивача, звільнено з роботи 08 жовтня 2015 року в зв'язку з втратою довір'я на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, з виплатою грошової компенсації за щорічну відпустку за відпрацьований період з 26 вересня 2015 року по 08 жовтня 2015 року.

Підставою для звільнення ОСОБА_4 було порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями, а саме відпуск мішку цементу без належного оформлення, про що складалися доповідні записки.

Як вбачається з протоколу № 8 від 29 вересня 2015 року первинної профспілкової організації співробітників Київського національного університету будівництва і архітектури, профспілкою надана згода на звільнення позивача через втрату до неї довір'я зі сторони відповідача.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП), суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Виходячи з переліку посад і робіт, котрі заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на схов, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, посада керівника ремонтно-будівельної дільниці підпадає до посади з якою укладається договір про повну матеріальну відповідальність, про що свідчать виконувані роботи позивачем, а саме відпуск матеріальних цінностей зі складу.

Пунктами 2.4 - 2.5 Посадової інструкції керівника ремонтно-будівельної дільниці також вказується, що посада керівника ремонтно-будівельної дільниці підпадає під категорію посад з якими укладається угода про повну матеріальну відповідальність.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з недоведеності правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її незаконно звільнено, не вбачається порушень трудового законодавства зі сторони адміністрації підприємства при звільненні ОСОБА_4

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

Є.П.Євграфова

О.І. Євтушенко