АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1218/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.,

секретар Лапко Ю.В.,

за участю апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, старшого державного виконавця Першого ВДВС м. Хмельницького ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 23 травня 2017 року у справі за поданням старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із поданням державний виконавець зазначав, що в ході виконання зведеного виконавчого провадження ВП №51863626, що включає в себе пять виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_4 коштів на загальну суму 339558,40грн. в тому числі виконавчі листи №686/23505/13ц, що видані Хмельницьким міськрайсудом 16.04.2014 року про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі відповідно 1288грн.; 112800 грн. та 16000грн. процентів. Виконавець вказував, що в ході проведених виконавчих дій щодо примусового виконання вищевказаного провадження встановлено, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього зобовязань, на виклики державного виконавця до відділу ДВС м. Хмельницький ГТУЮ не зявляється, не отримує будь-яких процесуальних документів направлених за адресою його реєстрації, не надає пояснення щодо відомостей фактичного перебування. Державний виконавець зазначає, що в результаті проведення ряду виконавчих дій з метою встановлення доходів та перевірки майнового стану боржника встановлено, що будь-яке майно та доходи, на які можливо звернути стягнення у ОСОБА_4 відсутні. Оскільки існує заборгованість по виконавчому документу, тому заявник просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним зобовязань по зведеному виконавчому провадженню.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 травня 2017 року в задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку та вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Апелянт зазначає, що в ході примусового виконання у межах зведеного виконавчого провадження державним виконавцем неодноразово здійснювалася перевірка майнового стану боржника, згідно якої майна за ОСОБА_4 не зареєстровано. На думку апелянта, боржник ознайомлений зі змістом виконавчого провадження, оскільки брав участь у судовому засіданні за поданням державного виконавця Шершелюка А.Ю. про виділення частки у спільному майні подружжя, в якому містилася вся суть справи, а тому боржник був ознайомлений зі змістом подання та його сутністю. Апелянт також посилається на те, що ОСОБА_4 неодноразово вільно перетинав державний кордон України, що може ускладнити та унеможливить виконання рішення суду. ОСОБА_1 вказує, що державний виконавець Шершелюк А.Ю. прийняв всі міри, направлені на належне повідомлення боржника про відкриття виконавчих проваджень та про його обовязок у повній мірі виконувати добровільно узяті на себе зобовязання. Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу на підставі ст. 377-1 ЦПК України, п.12.1.1. та п. 12.1.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень», ст. 2 та ч.2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» в редакції, що не були чинні на час прийняття ухвали.

Апелянт, його представник апеляційну скаргу підтримали і просять її задовольнити.

Старший державний виконавець Першого ВДВС м. Хмельницького ОСОБА_3 апеляційну скаргу визнав і також просить її задовольнити.

ОСОБА_4 до суду не зявився, хоча про день і час розгляду справи в розумінні ст. 76 ЦПК України повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що факт ухилення боржника від виконання зобовязань за судовим рішенням не доведений, а тому відсутні підстави для обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

В силу ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

В силу п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішенням про стягнення періодичних платежів

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого органу за поданням приватного виконавця.

Виходячи з вищевказаних положень, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Так, як вбачається із матеріалів справи на виконанні у Першому ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ перебуває зведене виконавче провадження №ЄДРВП 51863626 про стягнення із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Акцент-Банк» 787,19грн., на користь ОСОБА_1 128800грн., 1288грн. та 208182,32грн. на користь держави 500,89грн. ( а.с. 9-10).

Постановою державного виконавця від 19.10.2015 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №686/230505/13ц, що виданий Хмельницьким міськрайонним судом 16.04.2014 року про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 128800грн. боргу.(а.с.18).

Також, постановою державного виконавця від 20.04.2016 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №686/23239/15, що виданий Хмельницьким міськрайонним судом 01.04.2016 року про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 108288грн. процентів за користування позикою, 10152грн. 3% річних за прострочення повернення позики, 87502,89грн. інфляційних, 2059,43грн. сплаченого судового збору та 180грн. судових витрат, а всього 208182,32грн. (а.с.13).

Згідно повідомлення № 694050 Хмельницького БТІ від 28.10.2015 року за ОСОБА_4 не зареєстровано право власності на нерухомість.

Відповідно до листа Управління ДМС України в Хмельницькій області гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, документований 31.12.2010 року паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕН №569357 (орган, що видав 6810). (а.с.27).

Згідно листа Управління державної автомобільної інспекції управління МВС України в Хмельницькій області від 08.10.2015 року згідно автоматизованої бази даних «Автомобіль» та Національної автоматизованої інформаційної системи (НАІС ДДАІ) за гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, пров. Парковий, 11, не виявлено транспортних засобів.

Як вбачається із листа Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України від 24.03.2017 року у період з 01.01.2015 року по 22.03.2017 року гр. ОСОБА_4 було перетнуто державний кордон України 10.06.2015 року, 02.08.2016 року, 04.11.2016 року та 30.01.2017 року.

Згідно відповіді № Пенсійного фонду України на запит №26667418 інформації щодо ОСОБА_4 не знайдено.

На запит №26667400 до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями та про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб надійшла відповідь згідно якої платник податків з податковим номером НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4 на обліку в органах ДПС не перебуває, крім того інформація стосовно боржників-фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня. (а.с. 35,36).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 13.04.2017 року вбачається, що постановами державного виконавця від 22.10.2014 року та 05.10.2015 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника.

Звертаючись до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон України ОСОБА_4 державний виконавець зазначав, що боржник ухиляється від виконання зобовязань.

Враховуючи вимоги ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу положень ст. 33 Конституції України особа, яка має невиконані договірні, аліментні та ін. зобовязання за судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), не може вважатися винною та бути позбавленою конституційного права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та права вільно залишати територію України.

Тільки у разі ухилення від виконання зобовязання суд може тимчасово обмежити особу в праві виїзду за межі України. (ст. 377-1 ЦПК України).

Аналізуючи чинне законодавство колегія суддів вважає, що «ухилення боржника від виконання своїх зобовязань» є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України. Адже положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим із метою всебічного і повного зясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин суду належить зясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання в повному обсязі або частково.

Теоретично невиконання зобовязання може бути зумовлено обєктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, субєктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання ? має змогу виконати зобовязання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Проте лише наявність рішень судів про стягнення боргу та самостійне невиконання боржником зобовязань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

І тому доводи апеляційної скарги в тій частині, що невиконання своїх обовязків в статусі боржника є явним ухиленням ОСОБА_4 від виконання рішень суду колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.

Також, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_4 не вручено у встановленому порядку копію постанови про відкриття виконавчого провадження та про об»єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № ЄДРВП 51863626. Адже відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час винесення постанов про відкриття виконавчого провадження 19.10.2015р., 20.04.2016р.) копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається боржнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення за адресою, зазначеною у виконавчому документі, лише за таких обставин особа вважається належно повідомленою.

І посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 відомо про наявність зведеного виконавчого провадження, оскільки боржник приймав участь у судовому засіданні за поданням державного виконавця про визначення частки у спільному майні подружжя є безпідставним, оскільки факт участі ОСОБА_4 в судовому засіданні не підтверджує факту належного повідомлення боржника про здійснення примусового виконання виконавчого документа щодо нього.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції безпідставно застосовано норми ст. 377-1 ЦПК України, п.12.1.1. та п. 12.1.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень», ст. 2 та ч.2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» в редакції, що не були чинні на час прийняття ухвали є такими, що заслуговують на увагу, однак ці порушення не призвели до неправильного вирішення подання.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 312 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_5

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

____________________________________________________________________________ Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Справа № 22ц/792/1218/17

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № ухвала