Справа № 500/4214/17
Провадження № 2/500/2718/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Присакар О.Я.,

при секретарі - Сирбу Г.В.,

за участю: представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго», ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 про зобов'язання виконувати ухвалу суду по оплаті по окремим особистим рахункам,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго», ОСОБА_3 про зобов'язання комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» неухильно виконувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2005 року по оплаті за опалення по 50% ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по окремим особистим бухгалтерським рахункам, як це було у 2014, 2015, 2016 роках, на початку 2017 року, мотивуючи тим, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 27 жовтня 2005 року була визнана мирова угода між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за якою обидві сторони зобов'язуються своєчасно сплачувати по 50% вартості користування житлово- комунальними послугами: телефон, електропостачання, теплопостачання, газопостачання, водопостачання та водовідвід, квартплату за встановленими тарифами. Позивач та ОСОБА_3 маючи ухвалу суду від 27.10.2005 року її виконували з 2014 року по січень 2017 року, розділивши бухгалтерські особисті рахунки. Але, 10.02.2017 року, на підставі незавіреної нотаріально заяви проти його згоди, обманним шляхом, відповідач незаконно об'єднав бухгалтерські особисті рахунки в один на ім'я ОСОБА_2. Таким чином, незаконно була порушена ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду від 27 жовтня 2005 року, в результаті дій КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» ОСОБА_3 була звільнена від оплати за опалення та виконання ухвали суду.

В судове засідання позивач не з'явився, зазначивши в позовній заяві про розгляд справи за його відсутності. Заявою від 21.10.2017 року позивач підтвердив свої позовні вимоги, викладені саме в позовній заяві від 03.08.2017 року та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заперечував проти задоволення позову, мотивуючи тим, що згідно даних абонентського обліку оплата послуг з централізованого опалення та технічного обслуговування внутрішньобудинкової системи централізованого опалення по квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з 01.02.2006 року проводилася за двома особовими рахунками, оформленими на ОСОБА_2 та ОСОБА_3. 10.02.2017 року на адресу КП «ТМ ІТКЕ» звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із заявою з проханням об'єднати їх рахунки в один, що було зроблено з боку підприємства. Після зазначених дій оплата за надані послуги здійснювалася виключно по одному особовому рахунку. В своїх вимогах позивач просить зобов'язати КП «ТМ ІТКЕ» виконати ухвалу суду від 27.10.2005 року. Зі змісту даної ухвали вбачається, що останньою визнана мирова угода між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за якою обидві сторони зобов'язуються своєчасно сплачувати по 50% вартості користування житлово-комунальними послугами: телефон, електропостачання, теплопостачання, газопостачання, водопостачання та водовідвід, квартплату за встановленими тарифами. Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Тобто мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду й під контролем суду, заснована на взаємних поступках угода, яка по-новому визначає їх суб'єктивні права й обов'язки та є двостороннім волевиявленням сторін. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмета спору. Зміст ухвали від 27.10.2005 року стверджує той факт, що КП «ТМ ІТКЕ» не є стороною мирової угоди, яка затверджена даною ухвалою, права та обов'язки, що нею визначені, не стосуються КП «ТМ ІТКЕ», що виключає підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до КП «ТМ ІТКЕ».

В судове засідання співвідповідач ОСОБА_3 не з'явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином в порядку ч. 1 ст. 77 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення представника КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго», дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 02.09.2005 року НОМЕР_2 власниками квартири зазначені: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 36).

Згідно договору дарування частки квартири від 22.06.2017 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Таким чином, на момент звернення позивача до суду із даним позовом, власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 27 жовтня 2005 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення сум, була визнана мирова угода між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за якою обидві сторони зобов'язуються своєчасно сплачувати по 50% вартості користування житлово- комунальними послугами: телефон, електропостачання, теплопостачання, газопостачання, водопостачання та водовідвід, квартплату за встановленими тарифами.

Таким чином, сторонами затвердженої мирової угоди є ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Відповідно до даних абонентського обліку КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» по оплаті послуг з централізованого опалення та технічного обслуговування внутрішньобудинкової системи централізованого опалення по квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з 01.02.2006 року до 01.02.2017 року оплата проводилася за двома особовими рахунками, оформленими на ОСОБА_2 (особовий рахунок НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (особовий рахунок № НОМЕР_3, а.с. 58 - 61) .

Згідно заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 10.02.2017 року на ім'я директора КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго», заявники просили об'єднати їх особові рахунки в один, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 57).

З даних абонентського обліку КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» по оплаті послуг з централізованого опалення та технічного обслуговування внутрішньобудинкової системи централізованого опалення по квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що з 01.02.2017 року особові рахунки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були об'єднані в один особовий рахунок НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2, на якій здійснювалась оплата за надані послуги (а.с. 62).

Згідно ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання.

Даний правовий висновок, був викладений в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року, справа № 6-342цс15.

За правилами ст. 360-7 ЦПК України правові висновки Верховного Суду України є обов'язковими для врахування усіма судами України.

З позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що він просить зобов'язати КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» виконувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду від 27 жовтня 2005 року по справі, в якій КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» не було стороною.

Таким чином, позивач може вимагати виконання мирової угоди тільки від іншої сторони угоди - ОСОБА_3.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що він не просив зобов'язати КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» провести розподіл його особового рахунку на два окремих особових рахунка ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на відповідні правові норми, які регламентують порядок роз'єднання особових рахунків не посилався, з метою уточнення позовних вимог позивача суд направляв йому лист від 18.10.2017 року (а.с. 80) та заявою від 21.10.2017 року позивач підтвердив свої позовні вимоги, зазначені саме в позовній заяві від 03.08.2017 року. Крім цього, позивачем не було надано належних та допустимих доказів, що заява від 10.02.2017 року про об'єднання особових рахунків складалась проти його згоди, обманним шляхом.

Таким чином, позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовом до КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» про розподіл його особового рахунку на два окремих особових рахунка ОСОБА_2 та ОСОБА_3

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_2 до комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго», ОСОБА_3 про зобов'язання комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» неухильно виконувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2005 року по оплаті за опалення по 50% ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по окремим особистим бухгалтерським рахункам, як це було у 2014, 2015, 2016 роках, на початку 2017 року необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.10, 60, 212, 213 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго», ОСОБА_3 про зобов'язання комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» неухильно виконувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2005 року по оплаті за опалення по 50% ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по окремим особистим бухгалтерським рахункам, як це було у 2014, 2015, 2016 роках, на початку 2017 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Я.Присакар