Справа № 758/9402/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2017 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М.,

при секретарі судового засідання Горбані О.В.,

за участю: позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Подільської районної у місті Києві державної адміністрації (надалі Подільська РДА у м.Києві) про визначення права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до районного суду з позовною заявою, в якій просять визнати за кожним з них право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_1 протягом двадцяти шести років, проходив службу в органах внутрішніх справ та 15.04.2014 року був звільнений у запас відповідно до п. 63 «а» (за віком). З 28.04.1999 р. позивач, разом зі своєю сім'єю, а саме: дружиною ОСОБА_4, сином ОСОБА_2, дочкою ОСОБА_3, проживають та зареєстровані в АДРЕСА_1, так як іншого житла не мають. За спільною згодою Подільської РДА у м.Києві та Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві даний будинок використовується як гуртожиток для проживання та реєстрації працівників районного управління міліції. Поселення позивачів відбувалось відповідно до діючого на той час порядку на законних підставах, але за повідомленням Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 04.09.2015 р. частина документів, на підставі яких працівники міліції проживали в гуртожитку до 2004 р., фактично втрачена, рапорт, рішення та протокол засідання житлово-побутової комісії районного управління, щодо вселення позивачів до гуртожитку по АДРЕСА_1 не збереглось. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 10.12.2010 року №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», житловий будинок АДРЕСА_1, було передано до сфери управління Подільської РДА в м.Києві та згідно з розпорядженням Подільської РДА в м.Києві від 29.01.2015 року № 50 передано та закріплено за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» житловий та нежитловий фонд, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та переданий до сфери управління Подільської районної в місті Києві державній адміністрації. Починаючи з 1999 року, позивач та його родина несли постійні витрати на утримання вказаного житлового приміщення, в якому вони постійно проживали та проживають на даний час, оскільки не мають іншого житла. Зокрема протягом тривалого часу, щомісячно з грошового забезпечення позивача регулярно утримувались грошові кошти, за проживання в житловому приміщенні по АДРЕСА_1. Крім того, в червні 2013 р. та липні 2015 р. між позивачем та комунальними підприємствами були укладені договори про надання послуг. З моменту укладання вищевказаних договорів позивач регулярно сплачувала за рахунками, які надходили за використання комунальних послуг. В зв'язку з тим, що протягом майже двадцяти років, позивач разом із сім'єю проживає в АДРЕСА_1 та враховуючи те, що починаючи з 28 жовтня 1991 року позивач разом із членами його родини, перебуває на квартирному обліку, позивач звернувся із заявою до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про видачу ордера на житлове приміщення, а саме вищевказану квартиру. Однак, 10.04.2017 року на адресу позивача надійшов лист Подільської районної в місті Києві держаної адміністрації, відповідно до якого родині відмовлено у видачі ордера на вищевказане жиле приміщення у зв'язку з тим, що розпорядженням Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.09.2005 року №917 будинок АДРЕСА_1 визнаний непридатним для проживання.

В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, та просили задовольнити позов з підстав, викладених у ньому. Доповнили, що мешкаючи у вказаній квартирі, ними було зроблено ремонт. Іншого житла, крім вказаної квартири, їх родина не має. Крім того, при невизнанні за ними право на користування житловим приміщенням в гуртожитку, в якому вони проживають майже 20 років, позивачі позбавлені права на приватизацію цього житла. Додали, що квартири (кімнати) в гуртожитку пронумеровані, але відмітка про реєстрацію місця проживання в паспорті - без позначення квартири, із вказуванням на гуртожиток.

Представник відповідача ОСОБА_5 районної в м.Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду надав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та розглянути справу у відповідності до чинного законодавства України.

Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 проходить службу в органах внутрішніх справ України та згідно витягу з наказу ГУ МВС України в м. Києві останній з 15.04.2014 року звільнений з органів внутрішніх справ у запас ЗСУ за п. 63 пп «а» (за віком).

Згідно з довідкою форми №3, виданої Комунальним Концерном «Центр комунального сервісу» від 02.06.2017 року за вих. № 1512 позивачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (гуртожиток) починаючи з 28.04.1999 року.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Таке право реалізується в порядку визначеному законодавством.

Згідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Порядок надання та користування житловою площею у гуртожитках визначається законодавством (ст.ст. 128, 130 ЖК України).

Відповідно до статей 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, ст. ст.128, 129 Житлового кодексу жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на дану жилу площу. Інших підстав для вселення на жилу площу у гуртожитку положення не містить.

Судом встановлено, що за спільною згодою Подільської районної у місті Києві Державної адміністрації та Подільського РУГУ ГУМВС України у м.Києві будинок по АДРЕСА_1 використовувся як гуртожиток для проживання та місця реєстрації працівників районного управління. Порядок поселення до гуртожитку відбувався на підставі рапортів діючих працівників міліції щодо надання вільної кімнати для проживання у гуртожитку та рішень Житлово-побутової комісії районного управління для поселення, яке підтверджувалося протоколом засідання комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розпорядження №50 Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації від 29.01.2015 року з балансу Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» передано на баланс Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» житловий та нежитловий фонд, що належить до комунальної власності території громади м. Києва та переданий до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, та приватизований житловий фонд станом на 01.02.2015 року, згідно з додатком, з метою його подальшого обслуговування, в тому числі і будинок по АДРЕСА_1, копії вказаних розпоряджень додаю до позовної заяви.

Судом також встановлено, що позивач перебуває на квартирному обліку з 28.10.1991 року у складі сім'ї з 4-х осіб, що підтверджується довідкою відділу обліку та розподілу житлової площі Подільської РДА №711 від 02.06.2017 року

06.04.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу ордера на вищезазначене житлове приміщення, однак відповідач листом від 10.04.2017 року №106-106/ОП/Ч-276-912 відмовив у видачі ордеру, посилаючись на своє розпорядження від 27.09.2005 року № 917 про визнання будинку по АДРЕСА_1 непридатним для проживання.

Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача в добровільному порядку визнати за позивачами право на користування займаним житловим приміщенням.

Як вбачається з листа Подільського районного управління МВС України від 04.09.2015 року № 55/Ч-2493, частина документів, пов'язаних з проживанням в гуртожитку працівників міліції до 2004 року, у Подільському районному управлінні фактично втрачені, рішення та протокол засідання Житлово-побутової комісії районного управління відносно їх поселення до гуртожитку разом з членами родини не збереглися. Однак, Подільське районне управління не заперечує та припускає факт того, що дані документи були в наявності і поселення позивач з сім'єю відбувалось на законних підставах.

Судом встановлено, що спірне житлове приміщення було надано позивачу, як працівнику міліції, для проживання родиною.

Згідно форми № 3, виданої КК «Центр комунального сервісу» від 02.06.2017 р. за вих.№ 1512, у вищевказаному житловому приміщенні постійно зареєстровані: позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, його дружина - позивачка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, його син - позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, його дочка - позивачка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 - з 28.04.1999 р.

Встановлено, що зі вказаного часу позивачі постійно мешкають в квартирі № 17 вказаного гуртожитку.

Наданими позивачами документами підтверджена реєстрація їх постійного місяця проживання у вказаному гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, зі вказаного часу.

Як вбачається з наданих документів, комунальними службами з позивачем ОСОБА_1, як основним наймачем житлового приміщення, укладені відповідні договори.

Із з'ясованих у судовому засіданні обставин справи вбачається, що позивачі вселилися у квартиру АДРЕСА_1, тривалий час користуються спірним жилим приміщенням, яке є їх основним та єдиним місцем проживання, та несуть всі витрати по його утриманню у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.9 ч.4 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений в праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідачем, виходячи з принципу змагальності сторін, встановленого ст.10 ЦПК України, не спростовані доводи позивачів та надані ними документи про правомірність зайняття ними спірного житлового приміщення.

Тому суд, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 та члени його родини, якими відповідно до ст.65 ч.2 ЖК України є позивач ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, на законних підставах проживають в АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків" сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону, Міністерства внутрішніх справ України та державних навчальних закладів.

У зв'язку з вищевикладеним, проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані, засновані на законі та знайшли своє доведення в ході судового розгляду.

На підставі викладеного, ст. 47 Конституції України, ст.ст.6, 9, 64, 128, 129 ЖК України, ст.1 "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків", керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 208-209, 212, 213, 214-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення права користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11, право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова