Провадження № 2/638/1599/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі : головуючого судді - Наумової С.М.

секретаря - Крупенко Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

23.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу на суму 310 000,00 доларів США, отриманих на будівництво житла - трикімнатної квартири (за адресою: АДРЕСА_1) та проведення в ній ремонту.

На підтвердження укладання договору позики та погодження сторонами його умов, позивачем було надано до суду розписку, написану відповідачем ОСОБА_2власноручно в простій письмовій формі від 10.08.2010р.

На теперішній час ОСОБА_2зазначену суму боргу позивачу не повернув, жодних виплат не здійснював.

Згідно із Свідоцтвом про право власності б/н від 14.09.2010р. ОСОБА_2 набув у власність 3-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Згідно Договору про пайову участь у будівництві № БК/03-08-09 від 04.08.2009р., додаткової угоди № 1 від 06.09.2009р. до нього, відповідного акту звірки ОСОБА_2 сплатив 12.08.2010р. підприємству ТОВ Фірма «Т.М.М.» за вказану квартиру 2084175,00 грн., що на той час в еквіваленті за курсом НБУ становило більше 264 тис. доларів США. Крім того, відповідачем 1 надано Звіт про оцінку рухомого майна - меблів, побутової техніки, електротехніки,предметів інтер'єру, які розташовані у вказаній квартирі, згідно Висновку якого вартість майна станом на 08.12.2016р. складає 1311570 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ становило на дату оцінки більше 50 тис. доларів США.

Позивачем зазначено, що 19 лютого 1993 року між відповідачем 1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідачем 2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу № 130 від 19.02.1993р.

У своїй позовній заяві позивач зазначає, що зараз у відповідачів йде процес розірвання шлюбу. Внаслідок чого позивач вважає, що боргове зобов'язання відповідача 1 ОСОБА_2, що випливає із розписки від 10.08.2010р. має бути визнано спільним боргом подружжя і розподілено між відповідачами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах.

Згідно довідки фірми ТОВ «Т.М.М.» про зареєстрованих № 292 від 05.12.2016р. в зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі, їхня повнолітня донька з онуком (3-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1).

Як зазначає позивач, власних доходів у відповідачів було недостатньо для придбання власного житла, та лише завдяки отриманим у позику коштам згідно із розпискою від 10.08.2010р. відповідач 1 ОСОБА_2 придбав житло для родини (3-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1).

З поданих позивачем письмових пояснень вбачається, що кошти, які були передані в борг ОСОБА_2 - це спільні з його батьком кошти (ОСОБА_5), спільні збереження та доходи. Додатково позивач зазначає, що на ім'я його батька зареєстрований гостиничний комплекс в курортній зоні відпочинку загальною площею 1401,2 кв.м. АДРЕСА_3 Від здачі приміщень в оренду відпочиваючим у вказаному гостиничному комплексі протягом 2008-2011рр. було отримано прибутків близько 2 млн. доларів США. Ці пояснення підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07.11.2011 року. Крім того, у власності позивача знаходиться земельна ділянка площею 0,1500 га відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку (серія НОМЕР_4) для будівництва та обслуговування житлового будинку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем 1 - ОСОБА_2 до суду була надана заява від 05.07.2017р. про визнання позову, згідно якої ним було визнано позов в повному обсязі та в якій він зазначив, що оскільки власних доходів у нього з дружиною (відповідачем 2 - ОСОБА_3) було недостатньо для придбання власного житла, то лише завдяки отриманим у позику коштам в розмірі 310 000,00 доларів США у ОСОБА_1 із розпискою від 10.08.2010р. він придбав житло для родини (3-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1) та провів в ній ремонт.В зазначеній квартирі, яка була придбана за позичені кошти, були прописані (зареєстровані) з 2012 року ОСОБА_2 з дружиною та їхня повнолітня донька (ОСОБА_6) з онуком ОСОБА_9 (з 2014р.).

В судовому засіданні представник відповідача 1 ОСОБА_2-ОСОБА_7 позов визнав та не заперечував проти його задоволення.

Відповідачем 2-ОСОБА_3 до суду надані письмові заперечення , в яких повністю заперечувала проти позову, бо вважає , що розписка від 10.08.2010 року про передачу грошей за договором позики складена лише для того , аби незаконним чином примусити її сплатити ОСОБА_1 значну суму грошових коштів , які згодом будуть передані ОСОБА_2 Вважає , що позивач та її чоловік змовились і тому останній надав заяву про визнання позову.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_8 позов не визнала та пояснила , що в провадженні суду мається ще одна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя у зв*язку із розлученням, у рамках якої розглядається також особистої приватної власності на нерухоме майно , що раніше було об*єктом спільної сумісної власності подружжя. Тому , аби перестрахуватися та отримати від дружини чималу суму грошей , чоловік вступив у змову з нехорошкіним Р.А. На підтвердження передачі коштів ОСОБА_1 надав розписку ОСОБА_2 про отримання грошових коштів у позику. Вказана розписка була написана заднім числом.Грошові кошти на придбання квартири у позивача не позичались. У розпорядженні подружжя було досить коштів , аби придбати квартиру. У власності позивача з 2013 року перебуває лише земельна ділянка , площею ),0622 га для індивідуального дачного будівництва. Не володіє жодним об*єктом житлової нерухомості. Позивачем не надано жодного документу , доказу , який би посвідчував те , що у нього були ці кошти , що він дійсно заробив їх та позичив. Також не надано доказів , що у батька позивача була житлова нерухомість, були грошові кошти. Також невідомо ,чи задекларували позивача та його батько свої прибутки.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін , письмові пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено :

Згідно із розпискою від 10.08.2010 року відповідач ОСОБА_2 взяв в борг 310 000 доларів США ( що складає 8 193 103 ,46 грн за офіційним курсом Національного Банку України станом на 22.12.2016 року) у позивача ОСОБА_1 на будівництво житла - трикімнатної квартири( за адресою : АДРЕСА_2) та зобов*язався їх повернути до 10 серпня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частина 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження отримання позики позичальником - першим відповідачем за цим позовом, позикодавцю - позивачу видана розписка від 10.08.2010 року про отримання позики, оригінал якої знаходиться усправі.

Оцінюючи надані суду докази, а саме розписку про отримання позики, яка складена та підписана 10.08.2010 року першим відповідачем, суд виходить з того, що вказані письмові докази є належним та допустимим підтвердженням обставин виконання позивачем умов договору цільової позики від 10.08.2010 року та отримання першим відповідачем від позивача позики.

Згідно із Свідоцтвом про право власності б/н від 14.09.2010р. ОСОБА_2 набув у власність 3-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Згідно Договору про пайову участь у будівництві № БК/03-08-09 від 04.08.2009р., додаткової угоди № 1 від 06.09.2009р. до нього, відповідного акту звірки ОСОБА_2 сплатив 12.08.2010р. підприємству ТОВ Фірма «Т.М.М.» за вказану квартиру 2084175,00 грн., що на той час в еквіваленті за курсом НБУ становило більше 264 тис. доларів США. Крім того, відповідачем 1 надано Звіт про оцінку рухомого майна - меблів, побутової техніки, електротехніки,предметів інтер'єру, які розташовані у вказаній квартирі, згідно Висновку якого вартість майна станом на 08.12.2016р. складає 1311570 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ становило на дату оцінки більше 50 тис. доларів США.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 ЦК України.

19 лютого 1993 року між відповідачем 1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідачем 2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу № 130 від 19.02.1993р.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З наведених норм законодавства простежується правило - спільною сумісною власністю подружжя є майно або грошові кошти, які хоча і були придбані одним з подружжя, але при цьому були використані в інтересах сім'ї.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Для застосування вказаної норми необхідна наявність таких ознак: укладення договору, стороною якого є один з членів подружжя; підтвердження його укладення в інтересах сім'ї.

Вказане, також підтверджується практикою Верховного Суду України, а саме, постановою Верховного Суду України від 14.09.2016 року у справі № 6-539цс16, зокрема Суд зазначив: "якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Внаслідок укладення договорів позики виникає також і зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, та що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї".

Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 4 ст. 65 Сімейного кодексу України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У відповідності до ч. 2 ст. 73 Сімейного кодексу України, стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержано за договором, використано на її потреби.

Судом встановлено, що договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вигляді розписки від 10.08.2010р. дійсно був укладений. Спираючись на положення Сімейного кодексу України (ч. 4 ст. 65), грошові кошти, що були отримані за договором позики ОСОБА_2 дійсно були використані в інтересах сім'ї на придбання житла - трикімнатної квартири (за адресою: АДРЕСА_1) та проведення в ній ремонту, що означає, що даний договір створює обов'язки для обох з подружжя. Крім того, частки кожного з подружжя, за загальним правилом, є рівними, що свідчить про рівність боргу кожного з подружжя перед кредитором.

Факт недостатності у відповідачів власних доходів для придбання зазначеного житла та проведення в ньому ремонту підтверджується відповіддю Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 19.06.2017р. за № 1477/9/20-30-0801-22 стосовно отриманих доходів відповідачами за період з 1998 рік по 2016 рік, яка надійшла на ухвалу суду про витребування доказів від 26.04.2017р. До заперечень, наданих представником відповідача 2 (ОСОБА_3.) у судовому засіданні, що відбулося 18.07.2017р., суд ставиться критично, оскільки для придбання кошторисних речей (рухомого майна - автомобілів, а також кошторисних речей дружини, на кошти від реалізації яких нібито й було придбане вищевказане житло) у відповідачів не було достатньо власних доходів.

У зв*язку з тим , що на цей час розписка від 10.08.2010 року не визнана недійсною, такий позов не заявлявся , тому пояснення представника відповідачки про те , що у позивача та його батька не було достатньо грошових коштів і позивач не мав можливості позичити вищевказану суму , суд не може прийняти до уваги.

На підставі викладеного , суд вважає , що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6890,00 грн. гслід стягнути з відповідачів в рівних частинах по 3445,00 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст. 525, 530, 1046-1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60, 63, 65,73Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 11,60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В ::

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики - задовольнити .

Визнати борг у розмірі 310 000,00 доларів США (триста десять тисяч доларів США 00 центів),що складає(8 193 103,46 грн , згідно курсу національного Банку України станом на 22.12. 2016 року ) виник у відповідача 1 ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за розпискою від 10.08.2010р., спільним боргом подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

Стягнути з ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_2) ? суми боргу, що виникла за розпискою від 10.08.2010р. у розмірі 155 000,00 доларів США (сто п'ятдесят п'ять тисяч доларів США 00 центів) , що складає 4 096 551, 73 грн ( чотири мільйони дев*яносто шість тисяч п*ятсот п*ятдесят одна гривня 73 коп) за офіційним курсом Національного банку України станом на 22.12.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3(і.н. НОМЕР_3)на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_2) ? суми боргу, що виникла за розпискою від 10.08.2010р. у розмірі 155 000,00 доларів США (сто п'ятдесят п'ять тисяч доларів США 00 центів), що складає 4 096 551, 73 грн ( чотири мільйони дев*яносто шість тисяч п*ятсот п*ятдесят одна гривня 73 коп) за офіційним курсом Національного банку України станом на 22.12.2016 року.

Судові витрати у розмірі 6890,00 грн. (шість тисяч вісімсот дев'яносто гривень), сплачених в якості судового збору за подання позову стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_2), по ? частині з кожного - 3445,00 грн. (три тисячі чотириста сорок п'ять гривень) з ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1) та 3445,00 грн. (три тисячі чотириста сорок п'ять гривень) з ОСОБА_3.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з моменту проголошення.

Суддя С.М. Наумова.