У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2017 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Журавська О.В.,перевіривши виконання вимог ст.ст. 119-120 ЦПК України за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Крок у світле майбутнє» про визнання правочинів недійсними та відшкодування збитків, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Зокрема, позивачем подано до суду клопотання про відстрочку сплати судового збору до початку розгляду справи по суті, яке мотивовано тим, що позивач має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, у зв'язку з чим його майновий стан не дає можливості сплатити судовий збір.

Суд, дослідивши надані матеріали, приходить до висновку про відмову в задоволенні відстрочку сплати судового збору, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити, розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Тобто, основна умова, за якої може мати місце відстрочення сплати судового збору - це майновий стан сторони, який повинен бути підтверджений достовірними доказами.

Позивачем не було наведено підстав для звільнення від сплати судового збору та не було надано доказів на підтвердження того, що його майновий стан є таким, що унеможливлює виконання ним обов'язку сплати судового збору, тому суд не знаходить підстав для задоволення поданої заяви.

Тобто доказів на підтвердження майнового стану позивача, суду не надано.

У зв'язку з вказаним, суд приходить до висновку, що позовна заява подана без додержання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України.

Зокрема, в порушення ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд, в тому числі представлення оригіналу квитанції про сплату судового збору (ч.5 ст.119 ЦПК України) є імперативним правилом в тому числі і для суду.

Зокрема, п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Вбачається, що в позові об'єднано позовну вимогу немайнового характеру про визнання недійсними правочинів та майнову вимогу щодо відшкодування збитків, у зв'язку з чим підлягає до сплати судовий збір за кожну позовну вимогу окремо.

Крім вказаного, відповідно до п.п. 5-6 ч. 2 та ч. 5 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити:

-виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

-зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування;

Зокрема, позивачем не викладено обставин та не зазначено доказів того, що сума коштів, яку останній просить стягнути з відповідача є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк на усунення недоліків.

Вище викладене дає підстави для висновку, що заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на їх усунення.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочку сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Громадської організації «Крок у світле майбутнє» про визнання правочинів недійсними та відшкодування збитків - залишити без руху, надавши строк на усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачеві зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: