УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши заявою позивачаОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та квартиру в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про стягнення боргу, процентів, 3% річних та інфляційної складової, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про стягнення боргу, процентів, 3% річних та інфляційної складової.

Разом з позовною заявою, позивача направив до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне на праві власності ОСОБА_5 нерухоме майно, а саме: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5979 га кадастровий номер НОМЕР_1, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 25, що знаходиться за адресою Житомирська обл.., Коростишівський р-н, с/р Гуменницька; однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Мотивуючи свої вимоги тим, що протягом серпня 2013 року між ним та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено два договори позики, однак останні не виконали взяті на себе зобов?язання по поверненню грошових коштів в результаті чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачів в судовому порядку.

Так за твердженням позивача згідно наявної інформації, яка міститься в загальному доступні відповідачу ОСОБА_3 на праві власності не належить жодне нерухоме або рухоме майно, відчуження було проведено ним ще у 2015 році, за переконанням позивача в передчутті можливого його звернення до суду та з метою уникнення примусової реалізації за для виконання рішення суду.

А тому позивач вважає обов?язковим, до вирішення справи по суті, позбавлення відповідача ОСОБА_5 можливості вільного розпорядження належним йому на праві власності майном, з метою подальшого можливого забезпечення примусового виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України)

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.08.2013 між позивачем та ОСОБА_7 з одного боку, і ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з іншого боку було укладено договір позики на суму 815 000,00 грн., що еквівалентно 100 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків, строком до 29.08.2016. Крім того, 28.08.2013 між позивачем з одного боку, і ОСОБА_3, за згодою його дружини ОСОБА_4, з іншого боку було укладено договір позики на суму 815 000,00 грн., що еквівалентно 100 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків, строком до 13.12.2016. Проте взяті на себе зобов?язання по поверненню грошових коштів в повному обсязі відповідачами не виконані, а тому позивач був змушений звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно

виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати

мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Так з матеріалів заяви дійсно вбачається, що відповідачу ОСОБА_5 належить на праві власності земельна ділянка площею 4,5979 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 25, розташована за адресою: Житомирська обл.., Коростишівський р-н, с/р Гуменницька та однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Разом з тим позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту намагань відповідача ОСОБА_5 здійснити продаж належного йому на праві власності майна з метою уникнення в подальшому його примусової реалізації шляхом продажу з прилюдних торгів за для виконання можливого позитивного для позивача рішення суду. Саме припущення позивача стосовно можливого здійснення іншим відповідачем ОСОБА_3 продажу всього належного йому майна ще у 2015 році з метою уникнення відповідальності, не може бути прийняте судом як доказ на підтвердження можливих дій іншої особи та розцінюватись як об?єктивна підстава для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

А тому, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову на даній стадії розгляду справи та акцентує увагу позивача на тому, що він не позбавлений можливості повторного звернення з такою заявою на будь-якій стадії розгляду справи, в разі наявності доказів на підтвердження обставин на які він посилається.

При вирішення таких заяв суди зобов'язані зважати на інтереси всіх учасників судового провадження та оцінювати ступінь обмеження їх прав в межах заявленого предмету позову та на підставі представлених заявником доказів, а не на припущеннях, грунтувати своє рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 151-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивачаОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала можу бути оскаржена через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.С. Кицюк