У Х В А Л А

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 3 червня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Держави України в особі Національного банку України, Держави України в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності органів державної влади та осіб, які були призначені ними і прирівняні до їх представників, у тривалому судовому розгляді і процесі виконання судових рішень, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Шевченківський районний суд м. Києва ухвалою від 3 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року, закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині вимог про визнання незаконною його бездіяльність щодо невжиття дій для виконання судового рішення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди; відмовив у задоволенні клопотання представника Національного банку України про закриття провадження у справі в частині вимог до цього відповідача.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 26 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилила, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 3 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року залишила без змін.

3 травня 2017 року до Верховного Суду України звернулися ОСОБА_4, ОСОБА_5 із заявою про перегляд ухвалених у справі судових рішень, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, а саме статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі ? ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3369/ed_2016_10_19/pravo1/T041618.html?pravo=1>), статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі − ГПК України), статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі − КАС України), статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На обґрунтування своїх вимог заявники надали ухвалу Вищого адміністративного суду України від 6 лютого 2014 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року, постанови Вищого господарського суду України від 26 грудня 2016 року, 12 січня, 13 квітня 2017 року та постанови Верховного Суду України від 9 листопада, 14 грудня 2016 року.

Водночас заявники просять поновити строк подання заяви про перегляд зазначених судових рішень.

Оскільки заявниками не пропущено встановлений статтею 356 ЦПК України, строк для подання заяви про перегляд судових рішень, підстави для задоволення їх клопотання відсутні.

Перевіривши доводи заявників, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Закриваючи провадження у справі в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невжиття дій для виконання судового рішення, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції, з яким погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року прийнята у справі про захист прав споживача та стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 6 лютого 2014 року скасував ухвалені в справі рішення судів попередніх інстанцій та передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених статтями 220-227 КАС України, та дійшов висновку про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства, оскільки звертаючись до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивач просив відшкодувати кошти за його вкладами у зв'язку з відмовою відповідача добровільно здійснити такі дії.

Надані для порівняння постанови Вищого господарського суду України від 26 грудня 2016 року, 13 квітня 2017 року (про зобов'язання вчинити дії), 12 січня 2017 року (про стягнення коштів), прийняті в справах, які не підлягають розгляду в господарських судах, оскільки позови подані фізичними особами, а не як суб'єктами підприємницької діяльності.

У судових рішеннях, наданих заявниками на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції неоднаково застосував одні і ті самі норми процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постанова Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року прийнята у справі (№ 6-2309цс16) про стягнення коштів за договором строкового банківського вкладу; постанова від 14 грудня 2016 року (№ 6- 2735цс16) - у справі про стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди.

Підстави для висновку про те, що ухвала суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, відсутні.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Держави України в особі Національного банку України, Держави України в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності органів державної влади та осіб, які були призначені ними і прирівняні до їх представників, у тривалому судовому розгляді і процесі виконання судових рішень, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 3 червня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко