Справа № 377/41/17 Головуючий у І інстанції Орел А. С.
Провадження № 22-ц/780/2381/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 13.06.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Білоконь О.В., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 28 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права співвласника жилого приміщення, вселення та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

19 січня 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він з відповідачем перебував у шлюбі з 24 листопада 2001 року. До реєстрації шлюбу з відповідачем у нього була однокімнатна квартира по вул. Дружби народів, у якій вони з нею проживали однією сімєю з 1999 року, а у 2001 році зареєстрували шлюб. Відповідач до реєстрації шлюбу отримала однокімнатну квартиру в Чернігівському кварталі, яку у 2004 році приватизувала разом з дочкою. Потім вони обміняли приватизовану квартиру на трикімнатну квартиру з доплатою у Київському кварталі, куди переїхали жити всією сімєю. Потім він продав належну йому квартиру по вул.. Дружби народів, за рахунок чого вони зробили капітальний ремонт квартири у Київському кварталі і там проживали тривалий час. Спільне життя не склалося, відносини між ними погіршились і він вирішив залишити квартиру. Став проживати у квартирі своєї матері та у неї на дачі. Спільне майно з відповідачкою вони не ділили, свої речі він з квартири не забирав. На даний час потрапити в квартиру він не може, ключів від дверей він не має.

Вважаючи, що квартира є їх спільною власністю і він має право нею користуватися, а відповідач цьому перешкоджає, позивач просив усунути перешкоди у здійсненні права співвласника жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення у жиле приміщення, а саме, - квартиру за адресою: АДРЕСА_1; покладання зобовязання на відповідачку передати ключі від вхідних дверей.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 28 лютого 2017 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права співвласника жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1, що є обєктом права спільної сумісної власності, шляхом його вселення у жиле приміщення, - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та зобовязати ОСОБА_2 передати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей вказаної квартири.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач просить в звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення суду скасувати і в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 листопада 2001 року, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі ордера на житлове приміщення від 12 лютого 2001 року ОСОБА_5 на сімю з 1 особи надано житлове приміщення, яке складається з однієї ізольованої кімнати, за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_6 договору міни від 4 березня 2004 року, посвідченого ОСОБА_7, приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області, реєстр. № 698, ОСОБА_2, яка діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, як її законний представник, та ОСОБА_3, який діє від імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, як її законний представник, та ОСОБА_8, ОСОБА_9 уклали договір про те, що ОСОБА_2, ОСОБА_4 міняють належну їм на праві спільної часткової власності однокімнатну квартиру № 40, що знаходиться в будинку № 10 Чернігівського кварталу м. Славутича, на належну ОСОБА_8, ОСОБА_9 трикімнатну квартиру під № 40, що знаходиться в будинку № 1 Київського кварталу м. Славутича, з доплатою 2625 гривень.

ОСОБА_6 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.03.2004 р., виданого КП АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації, квартира за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_4.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що оскільки шлюбний договір між сторонами не укладався і відсутнє рішення суду про визнання за відповідачем та її дочкою права власності на спірну квартиру, вона є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки набута подружжям за час шлюбу і ця власність відповідно до ст. 60 СК України презюмується.

Позивач у спірній квартирі не проживає, не маючи ключів від неї. Відповідач не визнає його право власності та право користування квартирою в звязку з чим, суд позов задовольнив.

Проте такий висновок суду не відповідає вимогам закону виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи позов, як на підставу для його задоволення для вселення у квартиру ОСОБА_3 посилається на те, що квартира набута у період шлюбу і за його особисті кошти у квартирі зроблено ремонт, що свідчить про те, що вона є спільною сумісною власністю.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина 1).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 2).

Таким чином, право спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу, презюмується, якщо інше не встановлено шлюбним договором або рішенням суду.

Відповідно до статті 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте ними до шлюбу.

ОСОБА_6 ст.. 62 цього Кодексу, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належала на праві власності приватизована ними квартира АДРЕСА_3, загальною площею 39,0 кв.м., жилою 17,1 кв.м. (вартістю 33438,50 грн.), яку згідно договору міни від 04.03.2004 року вони обміняли на квартиру № 42 за цією ж адресою, загальною площею 71,6 кв.м., жилою 42,7 кв.м. (вартістю 51245,60 грн.) з доплатою в 2626 грн.

Оскільки згідно ст. 61 СК України в редакції чинній на час виникнення правовідносин, приватизована квартира не є обєктом спільної сумісної власності, тому набута у період шлюбу спірна квартира в частині її вартості в розмірі 33438,50 грн. на праві особистої власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що виключає на цю частину квартири, права позивача.

Із встановленого вбачається, що фактично в період шлюбу майно дружини позивача збільшилося на різницю між її особистим майном на суму вартості набутої квартири в розмірі 33438,50 грн. та вартості квартири у цілому разом з її доплатою та вартістю проведеного ремонту, якщо такий проводився, але відповідач таке право позивача на квартиру заперечує і в цій частині.

Таким чином якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, відповідно до ст. 62 СК України воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Встановлено, що рішення суду та будь-якого іншого правовстановчого документу, які б свідчили про право позивача на частину спірної квартиру не має.

Вимог про визнання майна спільним сумісним позивач також не заявляє, що відповідно до ст.. 11 ЦПК України унеможливлює встановлення судом правового режиму спірного майна щодо належності його позивачу.

Вказані обставини та вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи та постановлення незаконного рішення про задоволення позову, оскільки обставини наведені позивачем, як підстави для вселення у квартиру є недоведеними у встановленому законодавством порядку, у звязку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 28 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права співвласника жилого приміщення, вселення та зобовязання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді