Справа № 266/1252/16-ц
Провадженя№ 2/266/65/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Курбановой Н.М.

при секретарі Шишхановій К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із позовом про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька. В ході слухання справи уточнила позовні вимоги, просила надати їй дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон, а саме: США без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 на строк 50 календарних днів з 04.09.2017 року по 24.10.2017 року для лікування хронічного захворювання, профілактики та запобігання ускладнень хвороби дитини, розвитку дитини, відпочинку, відвідування виставок, екскурсій, історичних місць та дозволити їй без згоди батька ОСОБА_2, оформлювати документи для тимчасового виїзду, або супроводу неповнолітнього ОСОБА_3, за межі України.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем, від шлюбу, вони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина проживає з нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13 листопада 2013 року, ОСОБА_2 повинен сплачувати аліменти на її користь на утримання дитини, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітків до досягнення нею повноліття та на її утримання у розмірі 1/5 частини усіх видів його заробітків до досягнення дитиною трьох річного віку щомісячно. ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: хронічний аденофарінгіт, аденоідіт II ст., атопічний дерматит, дитина лікується тривалий час, потребує домашнього догляду. Метою виїзду з дитиною за кордон вона мала на меті проходження курсу лікування у профільній академії, яка займається лікуванням дітей з вадами харчової алергії та імунології, але відповідач відмовив у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон. Вона не знаходить порозуміння з відповідачем з питання по виїзду дитини за кордон, т.я. відповідач згоди на виїзд дитини не надає, і тому вона вимушена звернутися до суду.

Позивачка ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд даної цивільної справи без її участі, за участю її представника ОСОБА_4

Представник позивачки ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримав доводи позову, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, уточнений позов просив задовольнити, але не стягувати судовий збір з відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав, зауважив, що аліменти на утримання їх спільного сина він сплачував добровільно, але після звільнення в нього утворилась заборгованість. Між ним і позивачкою існує конфлікт, внаслідок чого вони не можуть дістатись взаєморозуміння, не заперечував проти задоволення уточненої позовної заяви.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовної заяви у повному обсязі.

Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданого 14.12.2012 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 568, вбачається, що ОСОБА_3, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в графі "батьки" зазначено: батько - ОСОБА_2, та мати - ОСОБА_5 (а.с. 4).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3, виданого Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 04.06.2016 року, актовий запис № 97, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4.

Судом також встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2011 р., згідно рішення Приморського районного суду міста Маріуполя шлюб між ними розірвано 02.04.2014р. (а.с. 3).

Згідно з довідкою КЗ ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Маріуполя» №57/5 від 10.11.2015 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, хворіє частими простудними захворюваннями, внаслідок чого потребує домашнього догляду (а.с. 14).

Відповідно до довідки КЗ ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Маріуполя», ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває під наглядом в КЗ «ЦП МСД» № 5, на "Д" обліку з 22.02.2016 року з діагнозом: аденоїди ІІ ст., хронічний вазомоторний ринит (а.с. 5).

Частиною 2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатись до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», зі змінами від 01 жовтня 2016 року, вбачається, що документами, які дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в'їзд в Україну).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частино 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч.7 ст.6 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Європейської Конвеції про права дитини держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батьки несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Позивачка, забезпечуючи нормальний фізичний, духовний розвиток дитини,надала суду низку документів, які підтверджують необхідність і доцільність поїздки дитини за кордон для загального розвитку та оздоровлення.

При цьому позивачкою чітко зазначено період, на який вона просить надати дозвіл на виїзд дитини, а також країну.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин суд, з метою дотримання інтересів неповнолітньої дитини, а також приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 позов визнав, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов задовольняє у повному обсязі.

Крім того, при зверненні до суду позивачкою не був сплачений судовий збір, який на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з позивачки на користь держави, у зв'язку із відсутністю вимог до відповідача про стягнення з нього судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька - задовольнити.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 дозвіл на виїзд малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 за кордон, а саме: США без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2, на строк 50 календарних днів, з 04.09.2017 року по 24.10.2017 року для лікування, розвитку, відпочинку дитини.

Надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 без згоди батька ОСОБА_2, оформлювати проїзні документи для тимчасового виїзду за межі території України та супроводу малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Курбанова Н. М.