Справа № 569/2287/17
13 жовтня 2017 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя Кучина Н.Г.
участю секретаря судового засідання Довбенко Г.В.
представника позивача - ОСОБА_1
представника служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради - Самолюк І.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача орган опіки і піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав
ОСОБА_3 звернулась до Рівненського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача орган опіки і піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у позивача та відповідача без реєстрації шлюбу народилась спільна дитина - ОСОБА_5, про що свідчить свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 видане 15.04.2003 року. ОСОБА_4 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. ОСОБА_5 проживає разом із позивачем, яка повністю матеріально утримує його, піклується про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Протягом близько 5 останніх років відповідач життям сина не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його фізичному, моральному та духовному вихованні. На сьогоднішній день сину вже 14 років. Відповідач жодного разу не цікавився успіхами дитини у школі, не відвідував батьківські збори, не надає матеріальної допомоги дитині. Позивач вважає, що є достатні підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав. Просить також стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1000 грн., щомісячно, з врахуванням індексації відповідно до закону до досягнення сином повноліття.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю. Додатково пояснила, що батько самоусунувся від виховання та утримання сина, а тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів.
Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Позивач не заперечує щодо розгляду справи за відсутності відповідача та винесення заочного рішення.
Враховуючи думку представника позивача, на підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Представник органу опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І.Р. в судовому засіданні просила прийняти до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки питання про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина, ОСОБА_5, розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 26.07.2017 року. Заслухавши пояснення матері, здійснивши бесіду з неповнолітнім ОСОБА_5 комісія прийняла рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. На даний час дитина проживає разом з матір'ю ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 у квартирі створені всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Не заперечила проти задоволення позову.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4.є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим 15.04.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, актовий запис №660 /а.с.6_/.
Згідно висновку органу опіки та піклування вбачається, що неповнолітній ОСОБА_5 проживає з мамою та дідусем за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_6 має окрему кімнату. В помешканні створені всі належні умови для проживання, виховання і розвитку дитини. Неповнолітній навчається у Рівненському НВК № 26. Згідно з інформацією навчального закладу активну позицію у батьківському колективі займає мама. вона постійно відвідує батьківські збори, цікавиться навчальними досягненнями сина. Під час бесіди в службі у справах дітей неповнолітній ОСОБА_5 пояснив, що не заперечує проти позбавлення батька батьківських прав, оскільки він упродовж 5 років не займається його вихованням, не надав дозволу на його виїзд за кордон на відпочинок. Питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_6 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 26 липня 2017 року. Комісія, як консультативно- дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
В судове засідання відповідач не з'явився, своїх пояснень не надав. На комісію з питань захисту прав дітей відповідач ОСОБА_4 також не з»явився Такі дії відповідача свідчать про відсутність інтересу до дитини
Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Відповідно до статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України "Про міжнародні договори" від 29 червня 2004 року №1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
Статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України").
Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод неповнолітнього ОСОБА_5, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.
Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини.
Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Водночас, суд дійшов висновку, що зазначені обставин, які підпадають під визначення дій особи, як "ухилення від виконання батьківських обов'язків" не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_4. протягом тривалого часу не приймає участі у житті сина, не відвідує його, не цікавиться його здоров'ям, не надає йому матеріального утримання, не приймає участі в навчально-виховному процесі сина
За вказаних обставин, враховуючи викладене вище, суд дійшов переконливого висновку про ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов'язків, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав.
Суд переконаний в тому, що в даному випадку позбавлення батьківських прав матиме позитивний вплив на подальше життя дитини.
При вирішенні спору суд погоджується з висновком органу опіки та піклування від № 08-1223 від 31.07.2017 року про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини.
Одночасно, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу у справі зміст статті 169 СК України, що мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то суд приходить до висновку про задоволення позовних в имог в цій частині частково, виходячи з такого.
Відповідно до ч.3 ст. 165 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов"язків по відношенню до дитини.
При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя.
Згідно з частиною першою статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають значення.
Враховуючи рівність прав та обовязків батьків щодо дитини, беручи до уваги, що обов»язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, з метою забезпечення нормального догляду за дитиною, враховуючи, що відповідач працездатний, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 900 грн., що становить половину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що буде відповідати інтересам дитини, а також засадам розумності та справедливості.
При цьому, на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 13 лютого 2017 року.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ст.164, ст.169 СК України, ст.ст.60,213, 215, 218, 213 -215, 224, 225, 226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача орган опіки і піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, щодо його неповнолітнього сина, ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, іпн. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 900 ( дев"ятсот) грн. щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону, до досягнення сином повноліття, починаючи з 13 лютого 2017 року.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте Рівненським міським судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Н.Г.Кучина