Справа № 574/435/17
Провадження № 2/574/300/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року Буринський районний суд Сумської області

у складі: головуючого - судді Бабічевої Л.П.

при секретарі Божок В.М.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Буринь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Червонослобідської сільської ради Буринського району Сумської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог позивачка послалась на те, що їй на праві приватної власності належить будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Буринський р-н, с.Чумакове, вул.Сеймівська, 33, який вона успадкувала 20.03.2009 року після смерті матері ОСОБА_3.

Будинок та господарські споруди розташовані на належній їй на праві приватної власності земельній ділянці площею 0,0549 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Маючи намір оформити заповіт, вона звернулася до органів нотаріату Буринського нотаріального округу, і нотаріуси, ознайомившись з наданими документами, розяснили, що стосовно житлового будинку мають місце розбіжності між технічними характеристиками у технічному паспорті та у свідоцтві про право на спадщину, що має місце прибудова до будинку споруджена без відповідного дозволу і цей недолік слід усунути, так як в подальшому вони будуть позбавлені можливості видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину.

У 2010 році вона дійсно здійснила прибудову до житлового будинку, внаслідок чого зовнішня площа будинку збільшилася на 11,3 кв.м.

Наприкінці 2013 року вона звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області із заявою про прийняття обєкту в експлуатацію, однак, отримала відповідь від 27.32.2013 року № 4932, з якої вбачалося, що з формальних підстав у задоволенні заяви відмовлено і документи були повернуті для доопрацювання.

Оскільки питання узаконення прибудови до будинку так і залишилося невирішеним, напочатку 2017 року вона повторно звернулася до вказаної інспекції і отримала письмову відповідь від 23.02.2017 року, з якої вбачається, що в Управлінні Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області відсутні правові підстави для прийняття в експлуатацію самочинного будівництва, що право власності на таке будівництво на вимогу власника може бути визнане в судовому порядку.

Прибудова до будинку, як будинок в цілому, збудовані на належній їй на праві власності для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд земельній ділянці та відсутні порушення прав будь-яких інших осіб.

Належна їй садиба складається із житлового будинку № 33 (А-І) з прибудовою «а», прибудовою «а2», з господарськими спорудами та будівлями: погріб «а-пг», літня кухня «В», веранда «в», сарай «Г», сарай «Д», сарай «Е», огорожа «№ 1-3» по вулиці Сеймівська села Чумакове Червонослобідської сільської ради Буринського району Сумської області, загальною вартістю 144369 грн.00 коп.

Відповідно до положень ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила таке будівництво за умови, що це не порушує права інших осіб і таке будівництво здійснене на відведеній для цього земельній ділянці.

Прибудова «а2» не створила ні для кого ніяких незручностей, площа, на яку збільшилася загальна площа будинку, є очевидно незначною.

Позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок № 33( А-1) з прибудовою «а», прибудовою «а2», та господарські споруди : літню кухню «В», веранду «в», сарай «Г», сарай «Д», сарай «Е», погріб »а-пг», огорожу «№ 1-3», по вулиці Сеймівська села Чумакове Червонослобідської сільської ради Буринського району Сумської області, вартістю 144369 грн.00 коп..

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала з вищевикладених підстав, пояснила, що у 2010 році вона на належній їй земельній ділянці добудувала веранду - прибудову, загальною площею 11,3 кв.м, будь-яких дозволів на здійснення будівництва такої прибудови вона не отримувала, ніяких проектів не оформлювала. У 2013 році вперше звернулась із заявою до архітектурної інспекції у Сумській області про прийняття в експлуатацію прибудови, проте, отримала відповідь про необхідність доопрацювання документів. Повторно вона не подавала документи, недоліки документів не усувала. Відмову інспекції в прийнятті до експлуатації прибудови не оскаржувала. Просить позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат ОСОБА_2, який діє на підставі договору, позов підтримав, пояснив, що прибудова «а2» побудована на земельній ділянці, що належить на праві власності позивачці, дана прибудова не порушує права інших осіб, просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача - Червонослобідської сільської ради Буринського району Сумської області у судове засідання не зявився, від відповідача надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги визнає повністю ( а.с. 38).

Суд, вислухавши позивачку, її представника, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку, загальною площею 83,1 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею «В», сараєм «Г», сараєм «Д», сараєм «Е», огорожею «N», що розташований за адресою: Буринський р-н, с.Чумакове, вул. Сеймовська, буд. 33, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.03.2009 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22317106 від 30.03.2009 року, оригінали яких досліджені у судовому засіданні ( а.с. 5-6).

Позивачці на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0549 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: Буринський р-н, с.Чумакове, вул. Сеймівська, 33. ( а.с. 7, 9 ). Оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку, площею 0,0549 га, від 19.12.2013 року Серії САК № 488582 будо досліджено у судовому засіданні.

З технічного паспорта на садибний ( індивідуальний ) житловий будинок №33 по вул.Сеймівська с.Чумакове, виготовленого 31 жовтня 2013 року ТОВ «Буринське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що за даною адресою знаходиться житловий будинок «А-1» 1983 року побудови, та господарські будівлі і споруди: прибудова «а», погріб «а-пг», літня кухня «В», веранда «в», сарай «Г», сарай «Д»- 1983 року побудови, сарай «Е» - 1991 року побудови, прибудова «а2» - 2010 року побудови, огорожа «N1-3», зазначено, що прибудова «а2» збудована самочинно ( а.с. 25-27 ).

Згідно технічного паспорту прибудова «а», погріб «а-пг», веранда «в» побудовані у 1983 році, однак, у свідоцтві про право на спадщину за законом від 20.03.2009 року вказані господарські споруди не зазначені, що викликає сумнів у тому, що дійсно дані господарські будівлі були побудовані у 1983 році.

Позивачка посилається на те, що вона у 2010 році добудувала лише веранду «а2», загальною площею 11,3 кв.м..

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат Серії АЕ № 000767) проведено технічне обстеження прибудови «а2» по вул.Сеймівській, 33, с.Чумакове, Буринського району, та складено 16.12.2013 року відповідний звіт, згідно висновку якого встановлено відповідність прибудови «а2» вимогам надійної та безпечної експлуатації об'єкта (а.с. 13-24).

У грудні 2013 року позивачка звернулась до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області з метою прийняття в експлуатацію прибудови «а2», проте, листом від 27.12.2013 року №7/18-4932 інспекція архітектурно-будівельного контролю повідомила позивачку, що пакет документів оформлений з порушенням вимог, встановлених порядком, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №95 від 19.03.2013 року та зазначено, що після усунення недоліків, позивачка має право подати до інспекції документи згідно даного порядку ( а.с. 11). У даному листі, зокрема, зазначено про те, що в технічному паспорті та в свідоцтві про право власності зазначені різні вулиці, а саме, в технічному паспорті БТІ - вул.Сеймівська, в свідоцтві про право власності на нерухоме майно - вул.Сеймовська.

Позивачка у судовому засіданні зазначила, що вона не усувала вказані у листі недоліки і повторно документи не подавала. У 2017 році знову звернулась із заявою про прийняття в експлуатацію прибудови, на що отримала відмову.

З листа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області від 21.02.2017 року №40-1018/652-17 вбачається, що позивачці було відмовлено у прийнятті в експлуатацію самочинно збудованої прибудови до житлового будинку в зв'язку з відсутністю правових підстав для прийняття в експлуатацію самочинного будівництва (а.с. 10).

Постановою КМУ від 8 жовтня 2008 р. № 923 / чинної на час здійснення позивачкою самочинного будівництва) затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, яким було встановлено механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів. Згідно п.2 даного Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснювалось на підставі сертифіката відповідності, для одержання якого замовник мав подати відповідні документи, зазначені у п.3 Порядку .

У судовому засіданні встановлено, що позивачка не отримувала належного дозволу на виконання будівельних робіт, не отримувала сертифікат відповідності.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України, самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на обєкт нерухомості ( частина 2 ст.376 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Отже, зі змісту зазначених положень вбачається, що ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

На підставі ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абзаці першому п. 14 Постанови №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року по справі № 6-1328цс15 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід урахувати положення частини першої статті 376 ЦК України,а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Відповідно до вищевикладеного, виходячи із системного аналізу положень частини першої, третьої та пятої статті 376 ЦК України, визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно можливе лише за вимогою особи, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно та власника (користувача) земельної ділянки, що здійснив самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб та за наявності у особи, що здійснила будівництво належного дозволу на будівництво та належного затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

З наданого позивачкою звіту про проведення технічного обстеження прибудови «а2» по вул.Сеймівській, 33, с.Чумакове, Буринського району, виконаного фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат Серії АЕ № 000767), вбачається, що відповідним фахівцем проведено лише обстеження прибудови щодо її відповідності вимогам надійної та безпечної експлуатації.

У позивачки відсутні дозвільні документи на право виконання будівельних робіт з будівництва обєкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність в даному випадку законних підстав для визнання судом відповідно до ст.376 ЦК України права власності за позивачкою на житловий будинок та господарські будівлі і споруди за вищевказаною адресою.

Питання щодо прийняття в експлуатацію вказаного об'єкту нерухомості повинно вирішуватися компетентним державним органом. У разі незгоди з діями та рішеннями такого органу при розгляді питання про прийняття прибудови в експлуатацію, позивачка не позбавлена можливості оскаржити їх у передбаченому законом порядку.

Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК).

Зазначивши Червонослобідську сільську раду відповідачем, всупереч вимогам ст. 15 ЦПК України,у своєму позові ОСОБА_1 не зазначила, яким чином її права та охоронювані законом інтереси порушені, оспорені чи не визнані сільською радою.

Позивачка не надала суду будь-яких об'єктивних доказів того, що відповідачем у справі - Червонослобідською сільською радою, були порушені, не визнані або оспорюються права позивачки щодо нерухомого майна, що між нею та відповідачем наявний спір про право.

За таких обставин суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити за необгрунтованістю.

На підставі викладеного,

керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України,

ст. ст. 15, 376 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Червонослобідської сільської ради Буринського району Сумської області про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Буринський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Л.П. Бабічева