ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6522/17
провадження № 2/753/4323/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Леонтюк Л. К., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Комунальне підприємство « Господар Дарницького району м. Києва », ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків на оплату житлово - комунальних послуг

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Комунальне підприємство « Господар Дарницького району м. Києва », : ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків на оплату житлово - комунальних послуг.

Матеріали цивільної справи надійшли до загальної канцелярії Дарницького районного суду м. Києва ( м. Київ, вул. О. Кошиця, 5 - а ) за вх. № 17455 від 10 квітня 2017 року і передані судді для вирішення питання про відкриття провадження у справі у приміщенні суду ( по вул. Севастопольській, 14 ) 12 квітня 2017 року за № 691, що підтверджується даними контрольного журналу.

Даний позов подано з порушенням вимог ч. 5 ст. 119 ЦПК України, зокрема, позивачем до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до Закону України " Про судовий збір ", судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Відповідно до п. 13 постанови № 10 ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах », якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог не майнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог ( або загальною сумою ).

19 травня 2017 року за вх. № 24377 до загальної канцелярії суду від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про усунення недоліків, однак позивачкою було надано квитанції про сплату судового збору за одну вимогу ( оригінал квитанції № 716 від 14 грудня 2016 року сплачена у відділенні 2206 Київ - 206, та копії квитанції № 74144 від 17 травня 2017 року, та квитанція № 567238 від 17 травня 2017 року сплачені у ПАТ КБ ПРИВАТБАНК ) , за другу вимогу позивач сплатила лише 88 гривень 80 коп. ( квитанція № 198755 від 17 травня 2017 року ) , тобто не в повному обсязі.

Крім цього квитанції до суду надані не в оригіналі, а в копії, що суперечить п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв ( скарг ) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви ( заяви, скарги ), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву ( заяву, скаргу, дію ) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення ( пункт 2. 14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 ( зі змінами ).

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів ( фотокопії тощо ) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути доказом сплати судового збору.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ( РИМ, 4.XI.1950 ), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R ( 81 ) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі " Креуз проти Польщі " ( Kreuz v. Poland ) ), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях « Голдер проти Великої Британії » від 21 лютого 1975 року, " Жоффер де ля Прадель проти Франції » від 16 грудня 1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.Зазначена позовна заява була подана з порушенням вимог ст.119 ЦПК України.

Згідно ст.122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги визначені у ній, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Зазначені недоліки не дають підстав для відкриття провадження по справі.

Підстав для продовження строку для усунення недоліків передбачених ст. 73 ЦПК України не встановлено, оскільки останній не може бути продовжений з ініціативи суду і підлягає продовженню, за наявності підстав, виключно за клопотанням сторони або іншої особи, яка не встигла вчинити певну процесуальну дію. За таких обставин вважаю, що заява підлягає поверненню позивачеві. Керуючись ст. ст. 73, 121, 209-210 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Позовну заяву за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Комунальне підприємство « Господар Дарницького району м. Києва », ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків на оплату житлово - комунальних послуг з копіями документів доданих до позову повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу положення ч. 5 ст. 121 ЦПК України про те, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із аналогічною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києві шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: Л.К.ЛЕОНТЮК