____________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 520/915/16-ц
Провадження № 2/520/6087/17
УХВАЛА

11.10.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 клопотання позивача ОСОБА_2 про призначення судової економічної експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль», третя особа ОСОБА_4, про визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_2 29 січня 2016 року звернувся до Київського районного суду міста ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль», третя особа ОСОБА_4, про визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними, в якому позивач просить суд:

- визнати недійсним з моменту підписання кредитний договір №014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року, підписаний між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_3 Аваль";

- визнати недійсним з моменту підписання договір іпотеки від 07.02.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_3 Аваль", що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі під № 801, 1;

- визнати недійсним з моменту підписання договір поруки №014/0054/74/69749/1 від 01.02.2007 року, укладений між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_3 Аваль".

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.02.2016 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаної позовної заяви ОСОБА_2 та призначено попереднє судове засідання.

14.12.2016 року позивач ОСОБА_2 надав до суду клопотання про призначення судової економічної експертизи, проведення якої просив суд доручити експертам Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення якої просив поставити наступні питання:

1. Чи підтверджується документально факт надання кредитних коштів у розмірі 77700 (сімдесят сім тисяч сімсот) доларів США заявою на видачу готівки № 5 від 01 лютого 2007 року за кредитним договором № 014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року з каси банку?

2. Чи підтверджується відображення на відповідних рахунках і субрахунках за кредитним договором № 014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року видача ОСОБА_2 кредитних коштів з каси «ОСОБА_3 банк Аваль» у розмірі 77700 (сімдесят сім тисяч сімсот) доларів США?

3. Якою є ефективна відсоткова ставка та сукупна вартість кредиту по кредитному договору № 014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року?

4. Чи відповідає розмір щомісячного платежу, за кредитним договором №014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року, відсотковій ставці, яка була визначена в розмірі 13,50 % річних?

В обґрунтування вказаного клопотання позивач посилався на те, що 01.02.2007 р. між ним ОСОБА_2 та ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» був підписаний договір № 014/0054/74/69749 про надання кредиту на суму 77700 доларів США, під 13,50% річних. Однак позивач стверджує, що згідно умов цього договору він кредит не отримував. Отримавши за основу умови договору, та провівши розрахунки, що основані на загальних правилах математики та висновку незалежного аудитору, позивач виявив обман з боку банку ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», відносно суми щомісячних платежів та загальної переплати за кредитом, що вважає неприпустимим при підписанні кредитного договору. Позивач також зазначив, що ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» надав до суду заяву на видачу готівки № 5 від 01 лютого 2007 року, який на думку представника відповідача ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» є документом, який підтверджує факт надання кредиту згідно умов кредитного договору №014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року. Однак позивач з твердженням представника відповідача не згоден. У звязку з викладеним, позивач вважає за необхідне призначення по справі судової економічної експертизи.

Ухвалою Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 04.04.2017 року клопотання позивача ОСОБА_2 про призначення судової економічної експертизи задоволено. Призначено по справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідницького інститут судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення якої поставлені заявлені позивачем питання. Провадження на час проведення експертизи зупинено.

08.08.2017 року до Київського районного суду міста ОСОБА_1 з вищевказаної експертної установи були повернуті матеріали цивільної справи №520/915/16-ц без висновку судової економічної експертизи, у звязку з несплатою позивачем рахунку за проведення експертизи.

Ухвалою Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 08.08.2017 року відновлено провадження по справі та призначено час і місце проведення судового засідання.

20.09.2017 року до суду надійшло клопотання від позивача ОСОБА_2 про призначення судової економічної експертизи, на вирішення якої просив суд поставити питання, які судом були поставлені експертам в ухвалі суду від 04.04.2017 року, з тих самих підстав, однак проведення якої просив суд доручити експертам Київської незалежної судово-експертної установи.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач послався на те, що ухвалою суду від 04.04.2017 року за його клопотанням було призначено судову економічну експертизу, вартість за проведення якої склала в сумі 29998 гривень 08 копійок, що підтверджується рахунком за №17-1564/1561/31 (а.с.164, ІІ-го тому).

Позивач зазначив, що вказану суму він не в змозі сплатити, оскільки є завеликою, що змусило його звернутись до Одеського науково-дослідницького інститут судових експертиз Міністерства юстиції України з клопотанням про зменшення визначеної суми за проведення експертизи, яке було розглянуто експертною установою та повідомлено ОСОБА_2 про неможливість зменшення вартості рахунку.

У звязку з чим, позивач був вимушений шукати іншу установу, яка має можливість провести заявлене ним дослідження судово-економічну експертизу за іншу вартість та встановив, що дане дослідження може бути проведено в Київській незалежній судово-експертній установі, в якій орієнтована вартість судово-економічних експертиз за кредитним справами становить 9000 гривень, що є можливим для сплати позивачем.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 підтримав клопотання позивача про призначення судово-економічної експертизи, наполягав на її проведення, вважав за необхідне її призначення.

Представник позивача пояснив, що ухвала суду від 04.04.2017 року не виконана, у звязку з несплатою позивачем рахунку за проведення експертизи, оскільки вартість дослідження була визначена у більшому розмірі, ніж розрахував ОСОБА_2, для якого сума у розмірі 29998,08 грн. є занадто великою та неможливою для сплати позивачем. Одночасно позивачем встановлено, що орієнтована вартість аналогічної експертизи в Київській незалежній судово-експертній установі складає в розмірі 9000 гривень, яка є можливою для сплати позивачем.

Представник відповідача ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» повторно не зявився у судове засідання, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

11.10.2017 року на електронну пошту суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання, у звязку з тим, що представник дізнався про розгляд справи лише вранці 11.10.2017 року, до цього часу йому не було відомо про час і місце проведення судового засідання.

Судом було ухвалено відмовити у задоволенні клопотання представника ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» про відкладення судового засідання, з огляду на наступне.

До зазначеної заяви про відкладення розгляду справи представником відповідача не надано жодних доказів на підтвердження неможливості прибуття у судове засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито 01.02.2016року, тобто справа перебуває в провадженні суду вже півтора роки.

При цьому, суд звертає увагу на те, що це вже потворне клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, після того як відновлено провадження по справі на підставі ухвали суду від 08.08.2017 року.

Так, суд зазначає, що судове засідання призначене на 20.09.2017 року було відкладено на 11.10.2017 року саме за клопотанням представника відповідача, оскільки представник посилався на неможливість прибути до судового засідання, оскільки перебував в іншому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили

про причини неявки, які судом визнано поважними.

При цьому суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

Частиною 3 статті 27 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа ОСОБА_6 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що провадження по справі відкрито більше півтора роки тому, оскільки минуле судове засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача, якому в свою чергу відомо про провадження в цій справі, який за інтервал часу між судовими засіданнями в три тижні не зробив жодного заходу, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження, однак надав до суду потворно клопотання про відкладення судового засідання, суд вважає його необґрунтованим, безпідставним, таким, що не підлягає задоволеннюа дії відповідача вважає такими, що свідчать про зловживання представником відповідача наданими йому процесуальними правами, намір затягування розгляду справи, що робить неможливим здійснення судочинства належним чином та призводить до порушення судом строків розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

При вищевикладених обставинах, судом було ухвалено провести розгляд клопотання позивача про призначення по справі судової економічної експертизи за відсутності представника відповідача та третьої особи.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_2 заявлені вимоги про визнання недійсними з моменту підписання: кредитний договір №014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року, договір іпотеки від 07.02.2007 року, договір поруки №014/0054/74/69749/1 від 01.02.2007 року.

Позивачем було зазначено, що 01.02.2007 р. між ним ОСОБА_2 та ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» був підписаний договір № 014/0054/74/69749 про надання кредиту на суму 77700 доларів США, під 13,50% річних, кредит за яким він не отримував.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що в момент підписання кредитного договору, банк його ввів в обман стосовно кінцевої сукупності вартості кредиту, вважає, що заява на видачу готівки № 5 від 01 лютого 2007 року, не є документом, який підтверджує факт надання кредиту згідно умов кредитного договору №014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Якщо сторони домовилися про залучення експертами певних осіб, суд повинен призначити їх відповідно до цієї домовленості. Особи, які беруть участь у справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, визначається судом. При цьому суд має мотивувати відхилення питань осіб, які беруть участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту, заявляти відвід експерту, давати пояснення експерту, знайомитися з висновком експерта, просити суд призначити повторну, додаткову, комісійну або комплексну експертизу. Якщо проведення експертизи доручено спеціалізованій експертній установі, її керівник має право доручити проведення експертизи одному або кільком експертам, створювати комісії з експертів керованої ним установи, якщо судом не визначено конкретних експертів, у разі потреби замінювати виконавців експертизи, заявити клопотання щодо організації проведення досліджень поза межами експертної установи.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 р. № 4038-XII судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, обєктивності і повноти дослідження.

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року за №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 №1950/5), одним з основних видів судових експертиз є зокрема економічна: бухгалтерського та податкового обліку; фінансово-господарської діяльності; фінансово-кредитних операцій.

Також судом ураховується, що ухвалою Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 04.04.2017 року за клопотанням позивача було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідницькому інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, яка не була проведена, у звязку з несплатою позивачем розрахунку за проведення дослідження, вартість якого була визначена в сумі 29998,08 грн., оскільки вказана сума є завеликою та неможливою до сплати позивачем.

Однак, позивачем встановлено, що орієнтована вартість аналогічної експертизи в Київській незалежній судово-експертній установі становить 9000 гривень, що є можливим для сплати позивачем, та саме до вказаної установи позивач просить суд доручити проведення судово-економічної експертизи за питаннями поставленими судом в ухвалі суду від 04.04.2017 року.

З урахуванням вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, з метою зясування усіх обставин по справі, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд вважає, що клопотання позивача ОСОБА_7 є обґрунтованим, підлягає задоволенню та є необхідність призначити по справі судову економічну експертизу, проведення якої доручити експертам Київської незалежної судово-експертної установи, на вирішення якої поставити заявлені позивачем питання.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 202 ЦПК України, суд може за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи.

Оскільки для проведення судової економічної експертизи потрібен значний проміжок часу, тому провадження у справі на час проведення експертизи необхідно зупинити.

Керуючись ст. ст. 144, 147, 202 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання позивача ОСОБА_2 про призначення судової економічної експертизи задовольнити.

Призначити по справі №520/915/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль», третя особа ОСОБА_4, про визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними - судову економічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

1. Чи підтверджується документально факт надання кредитних коштів у розмірі 77700 (сімдесят сім тисяч сімсот) доларів США заявою на видачу готівки № 5 від 01 лютого 2007 року за кредитним договором № 014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року з каси банку?

2. Чи підтверджується відображення на відповідних рахунках і субрахунках за кредитним договором № 014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року видача ОСОБА_2 кредитних коштів з каси «ОСОБА_3 банк Аваль» у розмірі 77700 (сімдесят сім тисяч сімсот) доларів США?

3. Якою є ефективна відсоткова ставка та сукупна вартість кредиту по кредитному договору № 014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року?

4. Чи відповідає розмір щомісячного платежу, за кредитним договором №014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року, відсотковій ставці, яка була визначена в розмірі 13,50 % річних?

Проведення експертизи доручити експертам Київської незалежної судово-експертної установи.

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

Витрати по проведенню експертизи покласти на ОСОБА_2.

У розпорядження експертів направити матеріали цивільної справи № 520/915/16-ц.

Провадження у цивільній справі за №520/915/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль», третя особа ОСОБА_4, про визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними - зупинити до отримання висновку експерта.

Ухвала в частині зупинення провадження може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її оголошення, а особи, які були відсутні під час оголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Головуючий Калініченко Л. В.