Справа № 236/3117/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2017 м. Лиман

Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Бікезіної О.В.,

за участю секретаря - Снігирьової О.Ю.,

заявника - ОСОБА_1,

свідків : ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лиман цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2017 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа: Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Горлівка Донецької області помер її батько - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, причина смерті - набряк головного мозку, інфаркт мозку в наслідок не уточненої закупорки або стенозу церебральних артерій. За фактом його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року було видано довідку про причину смерті № НОМЕР_1, медичне свідоцтво про смерть № НОМЕР_1 Патологоанатомічним бюро міста Горлівка, також заявник отримала свідоцтво про смерть ОСОБА_4, видане 19 вересня 2017 року Горлівським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палаті Міністерства юстиції ДНР. Оскільки вказані документи, що підтверджують факт смерті ОСОБА_4, було видано на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, вони не відповідають встановленим вимогам законодавства України. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть, прийняття спадщини.

Просить суд встановити факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Горлівка Донецької області, причина смерті - набряк головного мозку, інфаркт мозку в наслідок не уточненої закупорки або стенозу церебральних артерій.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтвердила викладені в заяві обставини та суду пояснила, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є її батьком, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року від тяжкої хвороби у віці 68 років. Похований у м. Горлівка Донецької області. Просила встановити факт його смерті.

Свідок ОСОБА_2, яка є тіткою чоловіка заявниці, суду показала, що ОСОБА_4 тяжко хворів, 11.09.2017 року його відправили до лікарні. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 помер, похований у м. Горлівка. Свідок була присутня при його похованні.

Свідок ОСОБА_3, яка є свекрухою заявниці, суду показала, що ОСОБА_4 хворів, часто скаржився на болі в серці. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 помер в лікарні, у віці 68 років, похований у м. Горлівка. Свідок була присутня при його похованні.

Представник заінтересованої особи - Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, вирішення заяви покладає на розсуд суду (а.с.).

Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, вислухавши представника заявника, свідка, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив фактичні обставини і прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України, яка розглядається невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 року, про що Центрально-Горлівським бюро ЗАГС м. Горлівка Донецької області видано відповідне свідоцтво про народження від 01.07.1971 року серії НОМЕР_3, актовий запис № 1089. Її батьком зазначено - ОСОБА_4 (а.с. 8).

Стаття 3 СК України передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок).

Згідно відмітки у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2, виданого 12 травня 1998 року Центрально-Міським РВ Горлівського МВ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4-5).

Відповідно до довідки від 02.02.2015 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1, зареєстрована за адресою: 84401, АДРЕСА_2 (а.с. 6).

Таким чином заявник, як донька померлого ОСОБА_4, має право на звернення до суду з відповідною заявою.

Заявник підтверджує факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, довідкою про причину смерті № НОМЕР_1, медичним свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1, яке видане ІНФОРМАЦІЯ_4 року Патологоанатомічним бюро міста Горлівка (а.с. 9), та свідоцтвом про смерть ОСОБА_4, що видане 19 вересня 2017 року Горлівським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палаті Міністерства юстиції ДНР (а.с. 10)

Заявник звертався до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням зареєструвати смерть ОСОБА_4, але в проведенні державної реєстрації смерті їй було відмовлено, оскільки свідоцтво про смерть видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 11).

Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть);

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно змісту ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для прийняття спадщини, отримання заборгованості за пенсійними виплатами та допомоги на поховання.

Суд сприймає надані заявником довідку про причину смерті № НОМЕР_1, медичне свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1, яке видане ІНФОРМАЦІЯ_4 року Патологоанатомічним бюро міста Горлівка та свідоцтво про смерть ОСОБА_4, видане 19 вересня 2017 року Горлівським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палаті Міністерства юстиції ДНР, як носії конкретної інформації факту смерті ОСОБА_4, при цьому не може визнати їх належними та допустимими доказами, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Горлівка Донецької області є населеним пунктом, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Крім того, факт смерті підтверджується поясненнями свідків, фотокартками з місця поховання (а.с. 12-13).

В судовому засіданні заявником було доведено неможливість одержання свідоцтва про смерть ОСОБА_4 іншим шляхом.

Досліджені судом докази у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи заявником було обґрунтовано доведені ті обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог.

На підставі викладеного, суд вважає доведеним факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Горлівка Донецької області, причина смерті - набряк головного мозку, інфаркт мозку в наслідок не уточненої закупорки або стенозу церебральних артерій.

На підставі Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та керуючись ст. ст. 3, 8, 256, 257-1 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнавши датою його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року, місцем смерті - м. Горлівка Донецької області, Україна, причиною смерті - набряк головного мозку, інфаркт мозку в наслідок не уточненої закупорки або стенозу церебральних артерій.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області в Апеляційний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повний текст рішення виготовлений 01 листопада 2017 року.

Суддя -