АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/51/17 Справа № 204/6437/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м. Дніпро

08 червня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Макарова М.О., Пищиди М.М.

при секретарі Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року, -

У Х В А Л И В:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/128057/3176/82 від 12.04.2007 року в сумі 10 758,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2015 року складає 237 025,52 грн., а також судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного кредитного договору № 014/128057/3176/82 від 12.04.2007 року ОСОБА_3 12.04.2007 року отримав кредитні кошти у розмірі 19992,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,75% річних, розмір яких відповідно до умов договору було збільшено на 5 %, з кінцевим терміном повернення до 11.04.2017 року. Проте, ОСОБА_3 не виконав свої зобовязання, у звязку з чим станом на 21.08.2015 року має заборгованість у розмірі 10 758,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2015 року складає 237 025,52 грн. Крім того, 12.04.2007 року між позивачем та відповідачкою був укладений договір поруки № 014/128057/3176/82/285, відповідно до якого сторони договору встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням боржника, які виникають з умов кредитного договору № 014/128057/3176/82 від 12.04.2007 року (а.с. 1-5).

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволенні.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/128057/3176/82 від 12.04.2007 року в сумі 10 758,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2015 року складає 237 025,52 грн., яка складається з наступного: непогашена сума кредиту 6 151,88 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2015 року складає 135 530,65 грн.; несплачені відсотки - 740,82 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2015 року складає 16 320,83 грн.; нарахована пеня за прострочення тіла та відсотків по кредиту 3866,14 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2015 року складає 85 174,04 грн.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с. 67-69).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с.109-112).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 12.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_2 Аваль», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 Аваль», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 014/128057/3176/82, згідно пунктів 1.1.-1.2. якого позивач зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 19 992,00 доларів СЩА, а останній прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,75% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку (а.с. 13-21).

Позивач свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором № 014/128057/3176/82 від 12.04.2007 року виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі 19992,00 доларів СЩА, які останній отримав, що підтверджується заявою на видачу готівки №176/166-9 від 12.04.2007 року, та використав на власний розсуд.

Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, ОСОБА_3 належним чином не виконував свої зобовязання за вищевказаним кредитним договором, у звязку з чим, 26.03.2009 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_2 Аваль», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 Аваль», та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода № 014/128057/3176/73/1 до кредитного договору № 014/128057/3176/82 від 12.04.2007 року, якою останньому був зменшений розмір щомісячного платежу по кредитному договору та змінений графік повернення кредиту. Крім того, вказаною угодою встановлено, що позичальник перед її укладанням повідомлений у письмовій формі про всі умови споживчого кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту (а.с. 22-28).

Але ОСОБА_3 все одно не виконував покладені на нього обов'язки з повернення кредиту та процентів за його користування, у звязку з чим з 29.04.2013 року йому була встановлена підвищена процентна ставка за користування кредитом в розмірі 18,75%, на підставі п.1.6. кредитного договору № 014/128057/3176/82 від 12.04.2007 року.

Пунктом 10.1. цього договору передбачено, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Отже, станом на 21.08.2015 року, ОСОБА_3 має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 10 758,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2015 року складає 237025,52 грн., яка складається з наступного: непогашена сума кредиту 6 151,88 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2015 року складає 135 530,65 грн.; несплачені відсотки - 740,82 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2015 року складає 16 320,83 грн.; нарахована пеня за прострочення тіла та відсотків по кредиту 3 866,14 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2015 року складає 85174,04 грн. (а.с.7-11).

Судом також встановлено, що 12.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_2 Аваль», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 014/128057/3176/82/285, відповідно до п.1.2. якого сторони договору встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням боржника, які виникають з умов кредитного договору № 014/128057/3176/82 від 12.04.2007 року (а.с. 29-30).

Пунктом 2.1. договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником всіх або окремо взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.

Судом також встановлено, що позивачем на адресу відповідачів були направлені письмові вимоги: за вих. № 1140000/15-36388 від 24.06.2015 року боржнику про дострокове погашення грошових зобов'язань за кредитним договором у встановлений договором строк (а.с. 31), а поручителю за вих. № 1140000/15-36389 від 24.06.2015 року про усунення порушення основного зобовязання (а.с. 32), які відповідачі отримали 02.07.2015 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 33-34).

Проте, відповідачі вищевказані вимоги проігнорували та заборгованість не погасили.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідачі належним чином не виконували свої зобовязання, у звязку із чим станом на 21.08.2015 року виникла заборгованість, яка становить 10 758,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2015 року складає 237025,52 грн., яка і підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону та змісту договору.

Так, згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зі справи вбачається, що 12.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_2 Аваль», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 Аваль», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 014/128057/3176/82, на виконання якого відповідач отримав кредитні кошти в порядку та на умовах, передбачених договором. Проте, зобовязання належним чином відповідач не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість у сумі 10758,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2015 року складає 237025,52 грн., яка складається з наступного: непогашена сума кредиту 6 151,88 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2015 року складає 135 530,65 грн.; несплачені відсотки - 740,82 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2015 року складає 16 320,83 грн.; нарахована пеня за прострочення тіла та відсотків по кредиту 3 866,14 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2015 року складає 85174,04 грн., сума якої узгоджується з умовами договору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір та договір поруки є правомірними, оскільки їх недійсність законом прямо не встановлена та судом вони недійсними не визнані, а тому повинні виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самих договорів.

Також, за змістом ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобовязання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості у розмірі 10 758,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2015 року складає 237025,52 грн.

Підстав для застосування позовної давності, зменшення суми пені, припинення поруки немає.

Також відсутні підстави для закриття провадження по справі в частині вимог банку по поручителя ОСОБА_4, яка померла 28.05.2016 року, тобто після ухвалення рішення судом 1 інстанції.

Так, в процесі розгляду справи у суді апеляційної інстанції було встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 померла 28.05.2016 року, у звязку з чим ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.10.2016 року провадження у справі було зупинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 201 ЦПК України.

Згідно листа Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори вих. № 11/01-16 від 05.01.2017 року із заявою про відмову/прийняття спадщини після ОСОБА_4, померлої 28.05.2016 року, ніхто не звертався, спадкова справа після її смерті не відкривалась та свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом не видавалися.

Відповідно до ст.. 310 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони у спірних правовідносинах після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва, не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Пунктом 33 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зазначено, що у разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки), враховуючи положення статті 607, частини першої статті 608 ЦК, а також сутності поруки як особистого зобов'язання відповідати за належне виконання основного зобов'язання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором.

Вбачається, що судом 1 інстанції ухвалено законне рішення, а смерть відповідачки в даному випадку не допускає правонаступництва, а тому підстав для скасування рішення з закриттям провадження у справі в частині вимог до поручителя - немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не підписувався договір та заяву на видачу готівки є безпідставними, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджені. Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи при поданні апеляційної скарги апелянтом не заявлялося.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції не повідомив відповідача належним чином про день та час розгляду справи, тим самим позбавив можливості надати необхідні докази по справі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки докази на підтвердження своїх заперечень не були прикладені заявником ні до заяви, ні до апеляційної скарги, а тому таке твердження не дає підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що ним отримана не повна сума кредиту, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки таке твердження спростовується матеріалами справи, а саме: п.1.1. кредитного договору, в якому зазначено, що кредитор, на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 19 992 доларів США. При цьому, згідно п. 1.7 цього договору позичальник зобовязується одноразово, при наданні кредиту, сплатити банку комісію за оформлення кредиту в розмірі 2%, без ПДВ.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо безпідставності підвищення процентної ставки, оскільки п. 1.6 договору передбачено її збільшення на 5 %, у випадках встановлених договором.

Інші доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: