Справа № 460/3003/16 Головуючий у 1 інстанції: Тесля Б.І.
Провадження № 22-ц/783/2179/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Мельничук О.Я., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: сторін по справі та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права на частину у спільному майні та виплату грошової компенсації,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що вони є власниками часток у спільному будинковолодінні у розмірі 5/6, що розташовано за адресою: м. Яворів, вул. Дружби 5, Львівської області. Іншим співвласником вищевказаного будинковолодіння є відповідач, якому належить 1/6 частка спільного будинковолодіння. Між ними, як співвласниками вказаного житлового будинку виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування цим майном і згоди щодо виділення в натурі належної їм частки між ними не досягнуто, а тому позивачі змушені звертатися до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів.

Просять ухвалити рішення, яким припинити відповідачу ОСОБА_2 право власності на частку у розмірі 1/6 на будинковолодіння за адресою: вул. Дружба, 5, в м. Яворові Львівської області та визнати за ними право власності на частку у розмірі 1/6 частини на будинковолодіння по вул. Дружба, 5, в м. Яворові Львівської області з виплатою відповідачу компенсації вартості його частки у праві власності на будинковолодіння у розмірі 99018 гривень 00 копійок.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Припинено ОСОБА_2 право власності на частку у розмірі 1/6 житлового будинку №5 по вул.Дружби в м.Яворів Львівської області.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на частку у розмірі 1/6 житлового будинку №5 по вул.Дружби в м.Яворів Львівської області.

Перераховано на рахунок ОСОБА_2 вартість 1/6 частини житлового будинку №5 по вул.Дружби в м.Яворів Львівської області в розмірі 99 018 грн., які знаходяться на депозитному рахунку Яворівського районного суду Львівської області.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Стверджує, що відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України припинення права особи на частку у спільному майні можливе за умови, що таке припинення не завдає істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, однак суд не врахував дані вимоги закону. Крім цього, не взято до уваги, що позивач ОСОБА_2 має рівну з відповідачем частку у спільному житловому будинку, а саме по 1/6. Суд не з'ясував з яких причин у співвласників виникають непорозуміння з приводу користування спільним майном, не з'ясував можливості виділення 1/6 частини спірного майна в натурі шляхом перебудови чи переобладнання. Вважає, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення додаткової судової будівельної експертизи для з'ясування технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Звертає увагу, що у абзаці першому пункту шостого постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року зазначено, що компенсація може бути надана співвласнику лише за його згодою. Суд не має права за своїм рішенням примусово призначати співвласнику компенсацію. Просить рішеня скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивачів по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_6, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі є співвласниками житлового будинку у м.Яворів вул.Дружби 5 Львівської області, що підтверджується копією свідоцтв про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копією договору дарування.

Зокрема, позивач по справі ОСОБА_2 має на праві власності 1/6 частку у спірному будинку, ОСОБА_3- 2/3 частки у спірному будинку та відповідач ОСОБА_2-1/6 частку у спірному будинку.

Відповідач по справі ОСОБА_2 у травні 2014 року звертався в суд із позовом про виділ частки із майна, яке є в спільній частковій власності з приводу чого судом призначалася судова будівельно- технічна експертиза.

Згідно висновку експерта № 178/15 судової інженерно-технічної експертизи виділ в натурі 1/6 частки житлового будинку по вул.Дружба,5 у м.Яворові Львівської області технічно неможливий.

Ринкова вартість 1/6 даного об»єкту становить 99 018,00 гривень.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

За змістом ст.ст. 316-319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Усі суб»єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків власник зобов»язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. У статті 321 цього Кодексу закріплений конституційний принцип непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно приписів статті 365 ЦК право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до сталої судової практики кожна з цих обставин є самостійною підставою для припинення права власності на частку в спільному майні.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, а спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідач відмовляється в добровільному порядку продати свою частку у спільному майні та не погоджується викупити частки інших співвласників, а тому для захисту майнових прав та інтересів позивачів, в судовому порядку слід припинити відповідачу право власності на частку, а саме у розмірі 1/6 спірного житлового будинку №5 по вул. Дружби в м. Яворів Львівської області, визнати за позивачами право власності на частку у розмірі у 1/6 спірного житлового будинку №5 та відшкодувати відповідачу вартість його частки шляхом перерахунку на його рахунок 99018,00 грн., які знаходяться на депозитному рахунку суду.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитись не може, оскільки суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи, ті обставини справи, які суд вважав встановленими є недоведеними. Висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Так, колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що 1/6 частина будинку, яка належить відповідачу є незначною.

Як вбачається з матеріалів справи позивач по справі ОСОБА_2 також є власником 1/6 частки будинку, яка є рівноцінною частці відповідача, а відтак підстав вважати, що частка відповідача у спільній частковій власності є незначною немає.

Висновок суду про те, що кожна підстава передбачена ст. 365 ЦК України, є самостійною підставою для припинення права власності є вірним, проте припинено право власності особи може бути лише в тому разі, якщо воно не завдасть істотної шкоди інтересам власника та членам його сім'ї. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-68цс/14 від 02.07.2014 року, яка є обов»язковою для всіх судів України. Зокрема, Верховний Суд України зазначив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди відповідачу та членам його сімї, оскільки він не проживає за вказаною адресою.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки відповідач категорично не погоджується на припинення його частки у спільному майні та стверджує протилежне.

Крім цього, суд вважав доведеними обставини, що спільне володіння та користування спірним майном є неможливим, однак матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували такий висновок суду.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачами не надано суду доказів, що виділ частки у житловому будинку неможливий. Долучена до матеріалів справи копія Висновку експерта № 178/15 судової інженерно-технічної експертизи стосується справи №460/1748/14ц по якій рішення районного суду відсутнє, а відтак не доведено, що частка ОСОБА_2 не може бути виділена в натурі. Відповідно позивачами не доведено, що спільне володіння і користування майном неможливе, оскільки порядок користування у спільному житловому будинку не визначався, що є однією з вимог статті 365 ЦК України та підставою позовних вимог.

Доводи відповідача про те, що він не надавав згоду на отримання компенсації не приймаються до уваги колегією суддів у звязку з наступним.

У п.41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_7 проти України» зазначено, що суд зауважує, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення про

припинення права заявника на частку у квартирі, посилався на ст.ст. 364 та 365 Цивільного кодексу України від 2003 року . Проте, як було підтверджено роз'ясненням Верховного Суду України ці положення не можуть бути застосовані одночасно за тих самих обставин, оскільки вони стосуються різних юридичних питань. А саме, можливість припинення права особи на частку в спільному майні без її згоди передбачена статтею 365 Кодексу, тоді як стаття 364 стосується ситуації, коли співвласник бажає виділення частки зі спільної власності та не проти одержання компенсації за свою частку в спільному майні.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності та взаємного зв»язку доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права,

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3, ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Грошові кошти в сумі 99 018 грн., які знаходяться на депозитному рахунку Яворівського районного суду Львівської області згідно квитанції №76 від 13.07.2016 року повернути ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді О.Я.Мельничук

ОСОБА_8