Провадження № 2/761/6411/2017
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Національного музею історії України про визнання незаконним та скасування наказу про застосування до працівника догани,

ВСТАНОВИВ:
Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги наступним. Позивач працює в Національному музеї історії України з 08.09.2008 р. в т.ч. з 01.01.2011 р. на посаді завідувача відділу історії Незалежності України. 29.05.2017 р. наказом Національного музею історії України за підписом генерального директора ОСОБА_2 позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни , «що проявилось у неправомірній відсутності працівника на робочому місці протягом робочого часу тривалістю 50 хв.». Наказ по оголошення догани позивач вважає незаконним, таким, що порушує права працівника. Так 30.04.2017 р. ОСОБА_1 прийшов на роботу без запізнення , де зустрічався з колишнім бійцем добровольчого батальону для комплектування музею експонатами, що можуть репрезентувати участь українських вояків в АТО, про зустріч з яким було домовлено заздалегідь. Зустріч тривала біля 30 хв. та походила на подвір`ї музею, після чого позивач зайшов до будинку бухгалтерії, де працював єдиний на той час туалет та зайшов до робочої кімнати. Жодної комісії з перевірки трудової дисципліни позивач та інші працівники музею. Що працювали в цей день о 10.30 на вході до музею не спостерігали. Окрім того, 30.04.2017 р., неділя, є загальним вихідним днем відповідно до ч. 2 ст. 67 КЗпП України. Позивачем було надано пояснення з приводу відсутності на робочому місті де виклав всі обставини. Зважаючи на те, що до посадових обов`язків позивача віднесено розробку напрямків роботи відділу з комплектування фондів матеріалами, його зустріч з колишнім бійцем добровольчого батальону здійснення в межах службових обов`язків. Оскільки ОСОБА_1 був присутнім на робочому місці, вказаний в акті від 30.04.2017 р. з 10.30 до 11.20 та виконував посадові обов`язки а планом, який був попередньо узгодженим з керівником, відповідно до посадової інструкції, про що повідомив генерального директора в поясненнях від 04.05.2017 р., у музею були відсутні підстави для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Крім того не було отримано згоди профспілкової організації про застосування дисциплінарного стягнення. Зважаючи на викладене представник позивача просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 138 від 29.05.2017 р. «Про накладення на дисциплінарного стягнення» у вигляді догани ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач, його представник підтримали вимоги, просили задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення вимог. Пояснив, що дійсно 29.05.2017 р. наказом № 138 ОСОБА_1 піддано дисциплінарному стягненню, а саме оголошено догану за порушення трудової дисциплін, що проявилося у неправомірній відсутності 30.04.2017 р. працівника на робочому місці протягом робочого часу. При цьому відповідачем було в повному обсязі дотримано процедуру, визначену законодавством, що регулюють дані правовідносини: витребувано від працівника пояснення, направлено до профспілки подання щодо погодження накладення на ОСОБА_1 стягнення, дотримано строки встановлені ст. 148 КЗпП України, повідомлено працівника про прийняте рішення. Правилами внутрішнього трудового розпорядку Національного музею історії України, що є додатком до трудового договору, працівники, зважаючи на робочий графік ОСОБА_3 можуть працювати у неділю. Позивач мав бути присутнім на робочому місці 30.04.2017 р. з 10.30 до 19.00 у зв`язку із прийомом відвідувачів. ОСОБА_1 був відсутнім на робочому місці з 10.30 до 11.20, про що працівниками відповідача та старшим сержантом поліції охорони, який здійснював охорону приміщень ОСОБА_3 було складено відповідний акт, та зафіксовано, що ключі від свого кабінету позивач отримав лише у 11.25. Про заплановану зустріч та місце її проведення позивач, в порядку передбаченому внутрішніми нормативними актами ОСОБА_3 не повідомляв., жодних службових записок не складав, відповідний запис до журналу реєстрації місцевих відряджень не вносився. ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів щодо заявлених вимог, а тому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем на з 01.11.2011 р. обіймає посаду завідувача відділу історії Незалежної України Національного музею історії України.

Як свідчать матеріали справи, і не заперечується учасниками процесу, що 29.05.2017 р. відповідачем винесено наказ № 138 «Про накладення дисциплінарного стягнення» відповідно до якого ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, що проявилось у неправомірній відсутності працівника на робочому місці протягом робочого часу тривалістю 50 хв.

Факт порушення позивачем трудової дисципліни, як вбачається з оскаржуваного наказу, встановлено на підставі Акту від 30.04.2017 р., письмових пояснень ОСОБА_1 , Правилами внутрішнього трудового розпорядку, наказу № 65 від 22.02.2017 р. «Про заходи щодо дотримання трудової дисципліни».

Позивач, його представник зазначають, що у відповідача були відсутні підстави ля притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, оскільки позивач перебував на території ОСОБА_3 та проводив заздалегідь заплановану зустріч, безпосередньо виконуючи свої обов`язки.

За порушення трудової дисципліни, відповідно до ст. 147 КЗпП України, до працівника може бути застосоване тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Так день 30 квітня 2017 р. неділя, що є загальним вихідним днем відповідно до ст. 67 КЗпП України.

Колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів, відповідно до ст. 10 КЗпП України.
За положеннями ст. 11 КЗпП України У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій трудящих; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.
Загальними зборами трудового колективу Національного музею історії України схвалено Колективний договір додатком до якого є Правила внутрішнього трудового розпорядку.
В розділі 5 Правил зазначено, і це узгоджується з положеннями Колективного договору, для працівників музею встановлюється 5-ти денний робочий тиждень, 40 годин на тиждень, вісім годин на день з понеділка по п`ятницю з двома вихідними днями - субота, неділя, за виключенням працівників, зайнятих по прийому відвідувачів, для яких встановлено 5-ти денний, 40-годинний робочий тиждень, вісім годин на день з двома вихідними днями середа, а другий вихідний день визначається графіком змінності таких працівників.
06.02.2017 р. відповідачем видано наказ № 32 «Про встановлення графіка роботи НМІУ для прийому відвідувачів в літній період»., яким з 07.04.2017 р. по 30 квітня 2017 р. та з 01 вересня по 01 жовтня встановлено розпорядок роботи з прийому (обслуговування) відвідувачів у суботу на неділю з 10 год. 30 хв. по 19 год. 00 хв.
В судовому засіданні не заперечувалась позивачем та його представником та обставина, що відповідно до графіку роботи ОСОБА_3 на квітень 2017 р. ОСОБА_1 мав робочий день у неділю 30.04.2017 р., з наказом № 32 від 06.02.2017 р. позивач ознайомлений.
30.04.2017 р. працівниками Національного музею історії України об 11 год. 30 хв. складено Акт про відсутність на роботі ОСОБА_1 , завідувача відділу історії Незалежної України де зазначено: нами, ОСОБА_4 завідувачем відділу кадрів, ОСОБА_5 заступником генерального директора з питань розвитку, ОСОБА_6 - старшим адміністратором сектору забезпечення музейної діяльності відділу рекламно виставкової роботи, складено цей акт про те, що 30.04.2017 р. ОСОБА_1 , завідувач відділу історії Незалежної України був відсутній на робочому місці (втому числі в робочому кабінеті відділу, та на території музею (вул.. володимирська,2) в цілому) з 10 год. 30 хв. по 11 год. 20 хв. Також комісія у вищезазначеному складі та старший сержант поліції служби охорони ОСОБА_7 , підтверджують, що ОСОБА_1 взяв ключі від робочої кімнати відділу історії Незалежної України лише об 11 год. 25 хв.
Як пояснили в судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник, позивач з 10 год. 30 хв. проводив заздалегідь заплановану зустріч на виконання положень посадової інструкції з метою поповнення експонатів музею з колишній бійцем добровольчого батальону ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_8 повідомив в судовому засіданні, що зустріч з ОСОБА_1 була запланована заздалегідь і мала відбутися об 11 год. 00 хв. 30.04.2017 р. Проте, на прохання свідка перенесена на 10 год. 30 хв. Свідок відмовився пройти до приміщення музею і тому зустріч відбувалась за межами такого приміщення, але на території ОСОБА_3 . Мета зустрічі передача матеріалів до музею.
Свідок ОСОБА_9 зазначила під час надання пояснень, що особисто бачила ОСОБА_1 о 10 год. 30 хв. на території ОСОБА_3 , він мав зустріч.
Як свідчить посадова інструкція завідувача науково-дослідного експозиційного відділу історії Незалежної України, особа, яка займає дану посаду, розробляє напрямки роботи відділу з комплектування фондів матеріалами відповідно профілю відділу (п. 2.2. Посадової інструкції).
На виконання вимог розпорядження керівництва Національного музею історії України за № 74 від 04.05.2017 р. ОСОБА_1 надав письмові пояснення (службову записку) де зазначив, «…що прийшов на робоче місце о 10 год. 30 хв. та мав зустріч з бійцем АТО щодо можливого комплектування музейних фондів, що проходила на території Національного музею історії України. Спілкування з бійцем АТО тривало близько 20-25 хв., після чого я відвідав туалет, який знаходився поза межами центрального корпусу музею по АДРЕСА_1 , а саме на Десятинному провулку.».
Як свідчать матеріали справи. і дана обставина не заперечується позивачем, 22.02.2017 р. відповідачем видано наказ № 65 «Про заходи щодо дотримання трудової дисципліни» з метою дотримання трудової дисципліни співробітників Національного музею історії України та для ефективного використання ними робочого часу, відповідно до п. 5.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку НМІУ.
В п. 1.1 наказу визначено, що співробітники, які мають виробничу необхідність відлучитись на короткий період (до трьох годин робочого часу) за межі робочого місця (приміщення) звертаються письмово службовою запискою, із вказанням місця поїздки, дати і мети, за погодженням до керівника структурного підрозділу та заступника Генерального директора за напрямком діяльності (ученого секретаря, завідувача філіалу), а для структурних підрозділів підпорядкованих безпосередньо Генеральному директору до Генерального директора. Після погодження заступником Генерального директора (ученим секретарем, завдувачем філіалу) або Генеральним директором службова записка реєструється в канцелярії та вноситься відповідний запис до спеціального журналу реєстрації місцевих службових відряджень співробітників Національного музею історії України.
З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлений, про що свідчить його підпис, зауважень та заперечень не висловив.
Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про скасування зазначеного наказу у встановленому законом порядку.
З іншого боку не було встановлено і обставин, які б свідчили про те, що позивач звертався в порядку підлеглості з відповідним повідомленням щодо виробничої необхідності бути відсутні на робочому місці,
Доводи позивача щодо повідомлення керівника в усній формі про заплановану зустріч не може бути покладено в основу рішення, оскільки не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.
Крім того, на думку суду, необхідно взяти до уваги відсутність будь яких перешкод щодо проведення запланованої зустрічі на робочому місці завідувача відділу історії Незалежної України.
Як свідчать прикінцеві положення Правил внутрішнього трудового розпорядку, останні є обов`язковими для виконання усіма працівниками музею незалежно від їх посади, робочого місця, фаху чи кваліфікації (Розділ 8).
Розділ 3 Правил свідчить про те, що працівник зобов`язаний дотримуватись трудової дисципліни, у т.ч. режимності музею, встановленої тривалості робочого часу, своєчасно до початку роботи прибувати на робоче місце, розпочинати роботу відповідно до встановленого режиму робочого дня , перебувати на своєму робочому місці протягом робочого дня, своєчасно і точно виконувати розпорядження свого керівника, завдання й обов`язки, визначені посадовими інструкціями, положеннями про структурний підрозділ, внутрішніми положеннями музею тощо.
В судовому засіданні представниками сторін, ОСОБА_1 не заперечувалась та обставин, що позивач станом на внесення подання виконував обов`язки голови первинної профспілкової організації НМІУ.

За таких обставин, 05.05.2017 р. Національним музеєм історії України внесено подання до Профспілкового комітету ППО НМІУ щодо погодження застосування до ОСОБА_1 , представника виборчого профспілкового органу, дисциплінарного стягнення у вигляді догани, за порушення трудової дисципліни, в порядку ст. 252 КЗпП України.
Як свідчить протокол зборів профкому первинної профспілкової організації НМІУ № 8 від 17.05.2017 р. у наданні згоди відмовлено, зазначено на безпідставність застосування дисциплінарного стягнення, зважаючи на пояснення членів профкому ОСОБА_9 , ОСОБА_10
Верховний Суд України висловив наступну правову позицію у справі № 6-163цс14, яка відповідно до приписів ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування всіма суб`єктами владних повноважень:

Відповідно до частини другої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частини другої статті 252 КЗпП України однією з гарантій можливості здійснення працівниками підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

За аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною другою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності.

Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги викладене у протоколі зборів профкому первинної профспілкової організації НМІУ суд не може прийти до висновку щодо обґрунтованості відмови у наданні згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Працівники, відповідно до ст. 139 КЗпП України, зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. В свою чергу за приписами ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Згідно зі ст. 147 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути застосоване до працівника лише у випадку порушення ним трудової дисципліни.
Приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В свою чергу положеннями ст. 11 ЦПК України встановлено обов`язок суду розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Підсумовуючи все вищевикладене суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, з якими законотворець пов`язує можливість визнання спірного наказу незаконним та його скасування.
Як свідчать матеріали справи відповідач, притягуючи ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності керувався вимогами положеннями чинного трудового законодавства України, доказів, які б свідчили про порушення прав позивача не було отримано під час розгляду справи.
За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.
Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст.139,147,147-1,149 КЗпП України, суд -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.

музею історії України в рахунок держави судовий збір у розмірі 506 грн. 77 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя: