Справа № 201/3447/17
Провадження № 2/201/1362/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу Дніпропетровський національний університет ім. Олеся Гончара про захист прав споживача, стягнення суми недоплаченої стипендії і незаконно стягнуті кошти на гуртожиток з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних,

ВСТАНОВИВ :

03.03.2017р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ДНУ ім. О.Гончара про захист прав споживача, стягнення суми недоплаченої стипендії і незаконно стягнуті кошти на гуртожиток з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних (а.с. № 3 5).

В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що у 2012 році її було зараховано на денну форму навчання економічного факультету ДНУ ім. Олеся Гончара за рахунок державного бюджету відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як дитину шахтаря, батько якої має стаж підземної роботи більше 15 років (станом на момент вступу до ВНЗ стаж підземної роботи батька позивачки складав 20 років 3 місяці). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» передбачено, що особам, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули в наслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І та ІІ групи, гарантується виплата стипендії за рахунок коштів державного бюджету в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Як зазначала позивачка, в порушення вказаної норми законодавства стипендія навчальним закладом їй сплачувалась у значно меншому рівні. Крім того, позивачка оплачувала своє проживання в гуртожитку, тоді як мала проживати там безкоштовно. З метою відновлення свого порушеного права позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила стягнути суму недоплаченої стипендії та незаконно стягнуті кошти на гуртожиток з урахуванням інфляції у розмірі 42414 грн. 13 грн., а також три відсотки річних у розмірі 2250 грн. 71 коп. та суму, витрачену нею на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Позивачка в судове засідання 18.05.2017р. надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, справу просила розглянути за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 47).

Представник відповідача - ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 20.04.2017р. а.с. № 37) надала в судове засідання письмові заперечення на позов, в яких просила суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності; при ухваленні рішення врахувати суму розрахунку недоплаченої стипендії з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, зроблений університетом; відмовити у задоволенні вимог щодо повернення плати за проживання у гуртожитку та розглянути справу без участі представника відповідача на підставі матеріалів справи (а.с. № 33 36).

Враховуючи, що в матеріалах справи маються письмові заперечення представника відповідача, в яких остання просить суд розглянути справу за її відсутності (а.с. № 33 36), отже позиція відповідача та його аргументи будуть враховані при винесенні рішення суду поряд з іншими доказами по справі, суд вважає за можливе винести рішення на загальних засадах, встановлених главою 7 розділу III ЦПК України.

Справа розглянута без участі сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014р. № 1556-VII (з наступними змінами та доповненнями), особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008р. № 345-VI, шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до ст. 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» була зарахована на денну форму навчання за рахунок державного бюджету на економічний факультет Дніпропетровського національного університету ім. О. Гончара (а.с. № 9, 10).

Факт того, що ОСОБА_1 навчалась в університеті на денній формі навчання економічного факультету та була прийнята поза конкурсом, як дитина шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років не заперечував і сам відповідач, що підтверджується заявою з особової справи студента (а.с. № 10).

Відповідно до довідок про доходи позивачці була виплачена стипендія за період з вересня 2012 року по грудень 2012 року у розмірі 2920 грн., за період з січня 2013 року по грудень 2013 року 8760 грн., за період з січня 2014 року по грудень 2014 року 5196 грн. 87 коп., за період з січня 2015 року по грудень 2015 року 4760 грн. та за період з січня 2016 року по червень 2016 року 825 грн. (а.с. № 11 15).

З огляду на те, що ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», передбачено що особам, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи, не менш як 15 років, гарантовано виплату за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, суд вважає дії відповідача щодо відмови в нарахуванні стипендії саме в цьому розмірі неправомірними.

Проте, з огляду на те, що відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, то суд відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, вважає за можливе застосувати строки позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивачкою предявлено позов 03.03.2017р., з клопотанням про поновлення строків позовної давності до суду не звернулась, а тому сума недоплаченої стипендії та сума компенсації втрати частини доходів з урахуванням індексу інфляції нарахована нею за період до 03.03.2014р. виходить за межі строків позовної давності.

А тому, застосовуючи строки позовної давності по стягненню суми недоплаченої стипендії та інфляційні втрати, суд вважає за можливе стягнути дану суму саме за період з березня 2014р. по червень 2016р. (включно).

В поданій до суду позовній заяві позивачка просила суд стягнути суму недоплаченої їй стипендії, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Так, вказана норма права не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки є спеціальний Закон, яким врегульовано вирішення питання компенсації втрати частини доходів громадянам, у звязку з порушенням строків виплат грошових доходів.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплат» підприємства, установи та організації всіх форм власності та господарювання здійснюються компенсації громадянам втрати доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За викладено, заявлені позивачкою вимоги про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми не підлягають задоволенню.

Так, позивачці відповідачем за період з березня 2014р. по грудень 2014р. було недоплачено стипендію на загальну суму 7225 грн. 13 коп.; за період з січня 2015р. по грудень 2015р. 9753 грн. та за період з січня 2016р. по червень 2016р. 7587 грн.

Сума недоплаченої стипендії розраховувалась з урахуванням встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб: в 2014р. з 01.01. 1218грн.; в 2015р. з 01.01.-1218грн., з 01.09. 1378 грн.; в 2016р. з 01.01.- 1378 грн., з 01.05. 1450 грн.

Сума інфляційних втрат розрахована судом в такому розмірі:

-за період з березня 2014р. по грудень 2014р. (включно) 1726 грн. 81 коп.;

-за період за період з січня 2015р. по грудень 2015р. (включно) 4223 грн. 05 коп.;

-за період з січня 2016р. по червень 2016р. (включно) 371 грн. 76 коп., що в загальному розмірі складає 6321 грн. 62 коп.

Сума інфляційних втрат розраховувалась з урахуванням наступних індексів інфляції: 2014р. 123,9%; 2015р. 143,3%, 2016р. 104,9%.

Таким чином, загальна сума ненарахованої та невиплаченої стипендії, разом з інфляційними втратами складає 24 565 грн. 13 коп. + 6321 грн. 62 коп. = 30886 грн. 75 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог слід відмовити, оскільки вони виходять за межі строків позовної давності, про які відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України було заявлено представником відповідача у письмових запереченнях від 20.04.2017р. (а.с. № 33 - 36).

Вирішуючи позовні вимоги в частині повернення позивачці витрачених нею коштів на оплату проживання за час навчання у гуртожитку, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», зі змінами станом на 05.07.2012р., шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти, особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15' років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016р. № 1774-VII змінено норму статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» і викладено в наступній редакції: «шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або II групи,зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та виплатою за рахунок бюджетних коштів соціальної стипендії в порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах мають право на забезпечення гуртожитком на строк навчання у порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається із аналізу вищевказаних законодавчих норм, студенти, які є дітьми-шахтарів мають право на поселення у гуртожиток на час навчання, але не безкоштовно.

Проживання у гуртожитках належить до платних послуг. Студенти з числа дітей-сиріт мають законодавче право на безкоштовне проживання у студентських гуртожитках, за умови відсутності в них іншого місця поживання. Право першочергового поселення у гуртожиток мають студенти: переселенці з зони АТО; інваліди І-ІІІ групи; з багатодітних родин; у яких один з батьків помер (загинув); особи, батьки яких є шахтарями, згідно із Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Наказом Міністерства освіти і науки України від 13.11.2007р. № 1004 Про затвердження Примірного положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу регламентується функціонування студентських містечок і гуртожитків вищих навчальних закладів, визначено порядок надання житлової площі в гуртожитках, умови в них проживання, плата за житло та послуги.

Пунктом 45 цього Положення зазначається, що вартість місця проживання в гуртожитку складається з вартості його утримання та вартості обов'язкових побутових послуг, що надаються студентам, які проживають у гуртожитку.

Пунктом 46 Положення зазначається, що конкретний розмір оплати за проживання у гуртожитку встановлюється керівництвом вищого навчального закладу і розраховується відповідно до законодавства, тарифів, порядку розрахунків за комунальні послуги залежно від рівня комфортності житла. Оплата за житло та надані послуги здійснюється не менше ніж за місяць уперед.

Згідно пункту 5.1 «Положення про студентський гуртожиток Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_3», затвердженого наказом по ДНУ від 27.12.2011р. № 953 та розробленого відповідно до «Примірного Положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу», затвердженого наказом МОН України 13.11.2017р. № 1004 вартість місця проживання у гуртожитку складається з вартості його утримання та вартості обов'язкових побутових послуг, що надаються мешканцям.

Згідно п. 5.2 Положення конкретний розмір плати за проживання в гуртожитках встановлюється адміністрацією вищого навчального закладу і розраховується відповідно до діючих тарифів, порядку розрахунків за комунальні послуги згідно чинного законодавства України.

Згідно п. 5.3 Положення плата за житло та послуги здійснюється залежно від їх вартості, але не менш, як на місяць вперед. Оплата за проживання в гуртожитку стягується із мешканців за весь час проживання.

Про поселення в гуртожитку та виселення із гуртожитку надається відповідний наказ.

Наказом по університету від 12.09.2012р. № 1098-с «Про поселення студентів ДНУ економічного факультету до гуртожитку № 1» ОСОБА_1 було поселено на вакантне місце в гуртожиток № 1 з 01.09.2012р., наказом від 05.07.2016р. № 985-с «Про виселення студентів 4 5 курсів з гуртожитку № 1 (пр. Гагаріна, 28) ОСОБА_1 була виселена з гуртожитку № 1 з 30.06.2016р., у звязку із закінченням навчання.

Отже, за викладеного, нормами чинного на момент виникнення спірних правовідносин та на момент розгляду даної справи судом законодавства не передбачено право позивачки на безкоштовне проживання у гуртожитку під час навчання, що зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення оплачених нею коштів за проживання у гуртожитку.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача суми у розмірі 2000 грн., сплаченої нею на отримання правової допомоги, суд вважає за необхідне відмовити в відшкодуванні судових витрат.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Отже, враховуючи зміст вказаної статті, при відшкодуванні витрат на правову допомогу, сторона повинна надати суду документ в якому буде зазначено, скільки часу було витрачено при наданні таких послуг. Зазначено, які саме дії (участь в судовому засіданні, складання процесуальних документів, тощо) з боку адвоката були вчинені в конкретній справі.

Також особа, якій надається правова допомога, повинна підписати акт прийому-передачі наданих послуг, який складається адвокатом чи фахівцем в галузі права (які можуть виступати самостійно чи від імені адвокатського обєднання або юридичної фірми). Після підписання акта приймання передачі сторона повинна сплатити кошти за надані послуги і предявити всі ці документи в суді.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що підписання акту прийому - передачі послуг і має свідчити про надання адвокатом конкретних послуг по конкретній справі. Оскільки позивачкою не було надано такого акту прийому передачі послуг, суд вважає, що вимоги в цій частині є недоведеними та необґрунтованими, що зумовлює відмову у їх задоволенні.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ДВНЗ ДНУ ім. Олеся Гончара про захист прав споживача, стягнення суми недоплаченої стипендії і незаконно стягнуті кошти на гуртожиток з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивачки задоволено частково, то на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 466 грн. 05 коп. (30886 грн. 75 коп. х 640 грн. / 42414 грн. 13 коп.).

В іншій частині стягнення судових витрат відмовити у звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014р. (з наступними змінами та доповненнями), ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008р. № 345-VI, ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 60, 61, 74-76, 88, 169, ч. 2 ст. 197, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу Дніпропетровський національний університет ім.. ОСОБА_3 про захист прав споживача, стягнення суми недоплаченої стипендії і незаконно стягнуті кошти на гуртожиток з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних - задовольнити частково.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу Дніпропетровський національний університет імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ненараховану та невиплачену стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб за період з березня 2014р. по червень 2016р. (включно) у розмірі 24 565 грн. 13 коп. та інфляційні втрати в розмірі 6321 грн. 62 коп., а разом 30886 грн. 75 коп. (тридцять тисяч вісімсот вісімдесят шість грн.. 75 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу Дніпропетровський національний університет імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 466 грн. 05 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Ткаченко Н.В.