АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Андрушків С.П.

за участю: ОСОБА_1, представника ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 9 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство „Банк „Фінанси та Кредит (далі - ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказувало на те, що 19 вересня 2008 року між ВАТ „Банк „Фінанси та Кредит, правонаступником якого є ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит, та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого банк зобовязався відкрити відповідачці відновлювальну кредитну лінію в розмірі 32000 доларів США, а остання зобовязалася повернути кредитні кошти до 17 вересня 2023 року та сплачувати 18,5 % річних за користування кредитом.

28 грудня 2012 року між банком та відповідачкою було укладено додаткову угоду № 2 до цього договору, за умовами якої відповідачка зобовязалася повернути банку до 28 грудня 2012 року кредитні кошти в розмірі 11900 доларів США, а залишок в розмірі 17841,97 доларів США

------------------------------------------------------------------------------------------------------

справа №713/1544/15-ц головуючий у 1-й інстанції Кіріляк А.Ю.

провадження 22 ц/794/521/17 суддя-доповідач ОСОБА_3

категорія: 19/27

відповідачка зобовязалася погашати шляхом сплати банку щомісячно по 123,24 доларів США, починаючи з 1 вересня 2015 року по 17 вересня 2023 року.

У звязку з неналежним виконанням відповідачкою ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором станом на 10 липня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 625631 грн 31 коп, з яких непогашена сума кредиту 388608 грн 25 коп (17786,74 доларів США), заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом 61052 грн 61 коп (2794,4 доларів США), пеня за несвоєчасне виконання зобовязань 175970 грн 45 коп.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 9 березня 2017 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит заборгованість за кредитним договором в розмірі 625631 грн 31 коп . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, 19 вересня 2008 року між ВАТ „Банк „Фінанси та Кредит, правонаступником якого є ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит, та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого банк зобовязався відкрити відповідачці відновлювальну кредитну лінію в розмірі 32000 доларів США, а остання зобовязалася повернути кредитні кошти до 17 вересня 2023 року та сплачувати 18,5 % річних за користування кредитом.

28 грудня 2012 року між банком та відповідачкою було укладено додаткову угоду № 2 до вказаного договору, згідно з п.7.1. якої відповідачка зобовязалася повернути банку до 28 грудня 2012 року кредитні кошти в розмірі 11900 доларів США.

Відповідно до п.7.2, п.7.3. додаткової угоди залишок кредитних коштів у розмірі 17841,97 доларів США відповідачка зобовязалася погашати шляхом сплати банку щомісячно по 123,24 доларів США, починаючи з 1 вересня 2015 року по 17 вересня 2023 року.

За користування залишком кредитних коштів у розмірі 17841,97 доларів США відповідачка зобовязалася сплачувати банку 1% річних до 31 липня 2015 року, а з 1 серпня 2015 року по 17 вересня 2023 року 18,5 % річних (п.7.4. угоди № 2).

За змістом ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання відповідачкою ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором станом на 10 липня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 625631 грн 31 коп, яка складається з непогашеної суми кредиту 388608 грн 25 коп, заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом 61052 грн 61 коп, пені за порушення зобовязань 175970 грн 45 коп.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Пунктом 8 додаткової угоди № 2 від 28 грудня 2012 року передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту, сплати відсотків та неустойки у разі невиконання позичальником зобовязань, встановлених п.п.7.3.2, 7.4 цієї угоди.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит.

Безпідставним є посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що спір, який виник між нею та банком, підлягає розгляду в господарському судочинстві.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.3 постанови № 3 від 1 березня 2013 року „Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ розяснив судам, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

За змістом ст.1 ГПК України господарським судам підвідомчі спори щодо захисту порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб, громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи.

Статтею 12 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладені, зміні, розірвані й виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що повязані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства.

Згідно з розясненнями, які містяться у п.14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 „Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ, спір фізичної особи, яка має статус субєкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не повязаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається зі змісту договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19 вересня 2008 року та додаткової угоди до нього від 28 грудня 2012 року, цей правочин укладено між банком та фізичною особою ОСОБА_1 і між ними виник цивільно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 9 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: