АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/4856/16-ц Головуючий суддя І інстанції Горпинич О. В.
Провадження № 22-ц/790/3794/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, поділ майна подружжя, витребування майна та припинення права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, який подалі уточнила і в остатанній редакції якого просила: встановити факт сумісного проживання однією сім'єю як подружжя без реєстрації шлюбу її, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 11.04.1999 року по 11.09.2016 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розділити це майно, визнавши за нею, ОСОБА_3, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; витребувати з володіння ОСОБА_5 1/2 частину цієї квартири та повернути її власнику - ОСОБА_3; припинити право власності ОСОБА_5 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, визначивши право власності на 1/2 частину цієї квартири за ОСОБА_5 та право власності на 1/2 частину квартири за нею (ОСОБА_3.).

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона та ОСОБА_4 з 11.04.1999 року по 11.09.2016 року проживали однією сім'єю як подружжя без реєстрації шлюбу.

З 1994 року по квітень 1999 року вона та відповідач мали дружні стосунки, які незабаром перейшли в сімейні. У квітні 1999 року з ініціативи ОСОБА_4 вони почали сумісне проживання однією сім'єю. Свою квартиру ОСОБА_5 залишив першій дружині, а свої речі перевіз до належної їй квартири, де вони мешкали разом із її синами від першого шлюбу: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. Щотижня вони на вихідні дні виїздили в с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області допомагати по господарству її батькам. З 1999 року по вересень 2016 року вони неодноразово відпочивали сім'єю в Криму, Буковелі, Трускавці, Туреччині. Відпочинок та побут забезпечувався сумісними зусиллями, вони мали спільний бюджет, приймали узгоджені рішення щодо придбання дорогоцінних покупок, опікувалися один за одного як чоловік та дружина, підтримували у різних життєвих ситуаціях, надавали поради у робочих питаннях.

В 2005 році їм стало відомо, що в будинку, де вони мешкали, продається квартира; оскільки вони мали спільне збереження, було прийнято рішення про придбання чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1. Зазначена квартира була придбана за договором купівлі - продажу від 22.03.2005 року та за договором купівлі - продажу від 22.04.2005 року і оформлена на ім'я ОСОБА_4

В даній квартирі було проведено капітальний ремонт та придбано меблі за сумісні кошти. Фінансову допомогу на придбання квартири на ремонті роботи було надано з боку її батьків, які мали худобу, земельну ділянку, реалізовували продукти свого господарства та віддавали їй гроші.

У вересні 2006 року в спірну квартиру переїхали вона, її молодший син та ОСОБА_4

В квартирі АДРЕСА_2 залишився проживати її старший син.

У вересні 2016 року вона та відповідач посварились, вона поїхала на відпочинок, однак коли повернулась з відпочинку 11.09.2016 року, ОСОБА_4 змінив замки в спірній квартирі і ключів не дав.

Зазначала, що на сьогодні відповідач відмовляється спілкуватися, визнавати квартиру АДРЕСА_1 їх спільною власністю та розділити її у встановлений законом спосіб.

Крім того, на теперішній час спірна квартира подарована доньці ОСОБА_4 - ОСОБА_5, у зв'язку з чим вважає, що вона (позивач) має право в порядку ч. 3 ст. 388 ЦК України витребувати 1/2 частину квартири з володіння власника ОСОБА_5, яка придбала майно безоплатно.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 20 квітня 2017 рокупозов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 з 01 січня 2004 року по 11 вересня 2016 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

На це рішення суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення яким задовольнити її позовні вимоги, визнавши квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4; розділити дане майно, визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири; витребувати з володіння ОСОБА_5 1/2 частину цієї квартири та повернути їй як власнику; припинити право власності ОСОБА_5 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, зазначивши право власності на 1/2 частину цієї квартири за ОСОБА_5 та право власності на 1/2 частину квартири за нею, ОСОБА_3

Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що оскільки спірна квартира була придбана під час спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю та в інтересах сім'ї, вона є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно п. 2.1. договору безвідсоткової позики №2104/51 від 21 квітня 2005 року позикодавець передає позику позичальнику готівковими коштами із каси позикодавця, проте в матеріалах справи не має доказів фактичного отримання ОСОБА_4 вказаних грошових коштів. Крім того ані розписка від 07.02.2005 року, ані договірбезвідсоткової позики №2104/51 від 21 квітня 2005 року не містять відомостей, що вказані грошові кошти були позичені саме для купівлі спірної квартири.

Вказує, що вважаючи встановленим факт придбання спірної квартири за особисті кошти ОСОБА_4, суд першої інстанції не врахував, що у листопаді 2005 року ОСОБА_4 придбав на своє ім'я новий автомобіль NISSANX-Trail з салону, тому грошові кошти, отримані за вищевказаними договорами він міг витратити не тільки на купівлю квартири, а й на купівлю автомобіля.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з доведеності факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2004 року по 2016 рік, однак вважав що квартира АДРЕСА_1 була придбана за особисті кошти ОСОБА_4, тому не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції з 01 січня 2004 року по 11вересня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю як подружжя без реєстрації шлюбу.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 20 квітня 2017 року в цій частині сторонами у справі не оскаржується.

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири від 22.03.2005 року ОСОБА_4 придбав 46/100 частин квартири АДРЕСА_1, а на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 22.04.2005 року став власником 54/100 частин цієї ж квартири.

18 жовтня 2016 року між ОСОБА_4 та його дочкою ОСОБА_5 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Нескородовою О.А. за № 6617.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України, якою регулюється право спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно роз'яснень, наданих в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до. п. 24 вищевказаної постанови не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте під час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, які були особистою власністю кожного з них.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Вказана правова позиція викладена в постанові Пленуму Верховного Суду України у справі № 6-2333 цс15 від 25.11.2015 року.

Крім того, Верховним Судом України в постанові від 7 грудня 2016 року у справі № 6-1568 цс16 висловлена правова позиція, відповідно до якої належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з розписки від 07 лютого 2005 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 70 000 грн. та зобов'язався їх повернути не пізніше 07 лютого 2008 року рівними частинами.

Згідно договору безвідсоткової позички від 21.04.2005 року ОСОБА_4 отримав від ППТФ «Юсі» грошові кошти в сумі 105 000 грн. та зобов'язався їх повернути до 21 квітня 2008 року.

Судом встановлено та не заперечувалося ОСОБА_3 у судовому засіданні районного суду, що позичені грошові кошти були повернуті саме ОСОБА_4

Зазначені обставини не спростовані представником ОСОБА_3 й при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до Декларації про доходи, зобов'язання фінансового характеру та майновий стан державного службовця та особи, яка претендує на зайняття посади державного службовця щодо себе та членів своєї сім'ї за 2006 рік, ОСОБА_3 отримала загальний дохід в сумі 24 681,32 грн.

Згідно Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік ОСОБА_3 отримала загальний дохід в сумі 66055 грн.

Згідно Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік ОСОБА_3 отримала загальний дохід в сумі 78347 грн.

З договору купівлі-продажу від 22.03.2005 року вбачається, що ОСОБА_4 придбав 46/100 частин квартири АДРЕСА_1 66 348 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.04.2005 року ОСОБА_4 придбав 54/100 частин вищевказаної квартири вартістю 99 750 грн.

Виходячи з наведеного та враховуючи загальний дохід сторін, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про доведеність факту придбання спірної квартири лише за особисті кошти ОСОБА_4

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України не надано до суду першої та апеляційної інстанції доказів її спільної участі коштами в придбанні спірної квартири, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності сторін.

Доводи апеляційної скарги на те, що за належні ОСОБА_4 кошти він також міг придбати й автомобіль, є лише припущеннями та не доведені належними доказами.

Посилання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційної інстанції на те, що позивач брала кредит на погашення саме спільних боргових зобовязань подружжя не грунтуються на матеріалах справи. Як вбачається із позовних заяв ОСОБА_3 остання не вказувала на наявність сумісних боргів та їх погашення сторонами під час проживання однією сімєю, не надавала пояснень та доказів на підтвердження зазначених адвокатом ОСОБА_10 обставин.

Не надано таких доказів й до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення договору дарування №6617 від 18 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Нескородовою О.А. власником спірної квартири був ОСОБА_4, який правомірно скористався своїм правом на розпорядження належним йому на праві власності майном, тому відсутні підстави для застосування вимог ст.388 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судом першої інстанції відповідно до ст.212 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 20 квітня 2017 рокув оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: