РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України в приміщенні суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, -

встановив :

23 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи свої вимоги тим, вона з 2010 року перебувала у фактичних відносинах із відповідачем. 17.09.2011 року позивач народила сина ОСОБА_4 і у звязку з тим, що у зареєстрованому шлюбі із відповідачем не перебувала, у заяві про державну реєстрацію народження дитини зазначила прізвище батька дитини своїм прізвищем Самедов, а власне імя та по-батькові ОСОБА_3 шан Нофал огли (імя та по батькові відповідача). Зазначає, що відповідач визнає себе батьком дитини, цікавиться та навідує сина, проте матеріальної допомоги не надає. Дитина перебуває на повному матеріальному забезпеченні позивача. А тому просить визнати відповідача батьком малолітнього ОСОБА_5 та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в в розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач в судове засідання не зявилася. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву від 24.04.2017 року, засвідчену приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про розгляду справи № 686/23142/16-ц без його участі та вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, згідно слідуючих підстав.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 народився 17.09.2011 року і в графі мати вказано «Самедова Сімзар Малик кизи», а в графі батько «Самедов Ельшан Нофал огли», що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Відповідно до довідки Житлово-експлуатаційної контори № 3 від 17.10.2016 року вих. № 838, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає разом із сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України, викладених у преамбулі постанови Пленуму «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30 травня 1997 року судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й обєктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень.

Ухвалою суду від 26.04.2017 року за клопотання представника позивача призначено судово-медичну молекулярну генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи.

Однак, як вбачається з листа - повідомлення про неможливість проведення експертизи № 11/1340 від 14.08.2017 року Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, ухвала суду повернута без виконання у звязку із тим, що проведення експертизи методом ДНК аналізу неможливо, оскільки незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, особи на відбір крові не зявились. Повідомлень про можливість або не можливість прибути до експертної установи в інші дні та часи відповідачем ні суду, ні експертній установі не надано.

Тому, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 ухилився від подання експертам необхідних матеріалів для проведення експертизи.

Відповідно до положень ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Відповідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213,215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_2 визнав позовні вимоги, суд дійшов висновку про задоволення вимоги щодо визнання його батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Окрім того, відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У п. 17 постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Окрім того, відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини повязані зі сплатою аліментів, обовязку відповідача утримувати малолітню дитину, принципу законності, суд приходить до висновку, що в силу ст.ст. 180-183 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, 17.09.2011 року, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 листопада 2016 року і до повноліття дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач, як батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення ним повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, враховуючи ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», та ч. 2 ст. 182 СК України, якою передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останньої.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, 174, 212-215, 367 ЦПК України, ст.ст. 125, 128, 135, 180-183, 191 СК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 Нофал, і.н. 5, батьком малолітньої дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягувати з ОСОБА_2 Нофал, і.н. 5, (зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_4 Л, кв. 11) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 листопада 2016 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 Нофал, і.н. 5, (зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_4 Л, кв. 11) 551 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 Нофал, і.н. 5, (зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_4 Л, кв. 11) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 275 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а в разі, якщо апеляцію подають особи, які не були присутніми в судовому засіданні, то апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя