Справа № 2-2957/06
№ 4-с/183/41/17

У Х В А Л А
08 червня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.
секретаря Дем`яненка Р.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області скаргу 194 понтонно-мостового загону Державної спеціалізованої служби транспорту на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Погорілого Р.С,-
в с т а н о в и в:
20.03.2017 року боржник 194 понтонно-мостовий загін Державної спеціалізованої служби транспорту звернувся до суду зі каргою, в якій просить визнати неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця ВДВС Новомосковського МРУЮ Погорілого Р.С., а також зобов`язати останнього винести постанову про повернення виконавчого листа № 2-2957/06 від 23.11.2009 року на адресу стягувача ОСОБА_1 .
В обґрунтування своєї скарги боржник зазначає, що 30 липня 2008 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було прийняте рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до 194 понтонно-мостового загону про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди, рішенням суду військова частина НОМЕР_1 зобов`язана зробити ремонт житлового та нежитлового приміщення, а також заміну санітарно-технічного обладнання, системи опалення та водопостачальних труб, провести перерахунок оплати за фактично надані послуги, ухвалою того ж суду від 28 жовтня 2008 року роз`яснено, що військова частина НОМЕР_1 зобов`язана зробити ремонт у квартирі позивача без спорудження автономного опалення. В подальшому стягувачем ОСОБА_1 до ВДВС Новомосковського МРУЮ був поданий судовий наказ, ведення виконавчого провадження доручене державному виконавцю Погорілому Р.С.
На виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.07.2008 року та ухвали того з суду від 28.10.2008 року 194 понтонно-мостовий загін виконав наступні роботи: споруджено паро та теплоізоляцію перекриття над квартирою позивача, замінена система (трубопровід) холодного та гарячого водопостачання на спайках загальною площею 32 п.м., змішувач у ванній кімнаті, замінений унітаз, передані шпалери у кількості 25 рулонів та клей шпалерний у кількості 2 пачки, проведений перерахунок оплати за фактично надані комунальні послуги, відшкодовано на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн.
Між тим, протягом 2010-2017 років боржник не може остаточно виконати рішення суду, оскільки на письмові вимоги про надання можливості доступу до приміщення для виконання рішення чи узгодження часу виконання рішення, стягувач не реагує.
15.02.2017 року військова частина просила ОСОБА_1 прибути до своєї квартири 22.02.2017 року о 10.00 годині та допустити до квартири особовий склад частини для проведення ремонтних робіт, але у вказаний час та дату стягувач ОСОБА_1 до квартири не з`явився, про що був складений відповідний акт. Заявник вважає, що своїми діями ОСОБА_1 умисно затягує виконання судового рішення та перешкоджає його проведенню, тому вважають, що державний виконавець, будучи обізнаним про таке умисне затягування виконання рішення суду, зобов`язаний винести постанову про повернення виконавчого листа стягувачу.
В судовому засідання представник боржника ОСОБА_2 скаргу підтримав, надав пояснення про те, що військова частина позбавлена можливості виконати рішення суду в повному обсязі, оскільки стягувач не допускає особовий склад військової частини до приміщення квартири, в якій необхідно вчинити певні дії, визначені рішенням Апеляційного суду та ухвалою про роз`яснення рішення суду. Протягом 2010-2017 років стягувачу регулярно надсилаються листи за фактичним місцем проживання з проханням визначити будь-який час, коли особовий склад військової частини зможе прибути до приміщення квартири і у його присутності остаточно виконати рішення суду. На їх письмові звернення стягувач не реагує. 02.02.2017 року стягувачу було направлено чергового листа з проханням погодити дату виконання рішення суду, на що він на адресу боржника направив листа, у якому не визначив дату виконання рішення, а вважає, що це рішення повинно бути виконане в спосіб, не встановлений рішенням суду. 15.02.2017 року на адресу фактичного проживання ОСОБА_1 було направлено листа з проханням прибути 22.02.2017 року о 10.00 годині до його квартири по АДРЕСА_1 для остаточного виконання рішення. Однак, прибувши до квартири, ними було встановлено, що квартира зачинена, ОСОБА_1 не прибув до квартири, і тим самим умисно перешкоджає вчиненню виконавчих дій у виконавчому провадженні. Про умисне перешкоджання вчиненню виконавчих дій був повідомлений державний виконавець, останньому надані копії письмових звернень на адресу ОСОБА_1 та акт про недопуск до квартири від 22.02.2017 року, однак державний виконавець, не дивлячись на наявність достатніх доказів, не виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.
В судовому засіданні стягувач ОСОБА_1 скаргу в частині визнання дій державного виконавця неправомірними підтримав, однак з інших підстав, на думку стягувача державний виконавець не вчиняє всіх обов`язкових практичних заходів для примусового виконання рішення, в тому числі не організовує проведення робіт з практичного виконання рішення, не вживає заходів для залучення відповідного суб`єкту господарювання для виконання зобов`язань, визначених рішенням суду, самостійно не визначає вартість робіт, не звертався до суду з встановленням тимчасового обмеження керівника боржника у праві виїзду за кордон, жодного разу не звертав стягнення на кошти боржника, не витребував кошти з державного бюджету на виконання рішення суду тощо. Крім того, стягувач надав пояснення про те, що після відновлення виконавчого провадження, він дійсно отримав листа військової частини, датованого 02.02.2017 року, на який дав письмову відповідь, листа від 15.02.2017 року він не отримував, вважає, що складений акт про неможливість доступу до квартири не свідчить про його умисні дії щодо перешкоджання виконавчому провадженню, акт складений без державного виконавця, заінтересованими особами, які не мають на меті виконати рішення суду. Навпаки, він, як сторона виконавчого провадження, використовуючи всі надані йому права, всіляко намагається примусити боржника виконати рішення суду, в спосіб визначений законом, а також вживає заходів для примушення державного виконавця, на якого покладено обов`язок ініціювати заміну способу чи порядку виконання рішення, вжити таких заходів. При цьому стягувач заперечував проти повернення виконавчого документу, з підстав, визначених у скарзі.
Державний виконавець Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Погорілий Р.С. в судовому засіданні пояснив, що стягувач умисно затягує виконавче провадження, чинить перешкоди у виконавчому провадженні, наполягає на способі виконання рішення суду, не визначеного самим рішенням. Про наявність такої кількості письмових повідомлень на адресу стягувача від боржника йому відомо, як і відомо про наявність складеного акту від 22.02.2017 року про неможливість виконання рішення суду через відсутність стягувача за місцем виконання рішення.
Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що на виконання ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Погорілим Р.С. 01 лютого 2017 року винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 25829695 з виконання виконавчого листа № 2-2957/06, виданого 23.11.2009 року Апеляційним судом Дніпропетровської області, яким 194 понтонно-мостовий загін Державної спеціалізованої служби транспорту було зобов`язано зробити ремонт житлового та нежитлового приміщення, а також заміну санітарно-технічного обладнання, системи опалення та водопостачальних труб квартири АДРЕСА_2 , провести перерахунок оплати за фактично надані послуги. Цією ж постановою стягувачу та суду, якому до цього було повернути виконавчий лист, роз`яснено обов`язок у місячний строк пред`явити виконавчий лист до виконання.
В межах відновленого виконавчого провадження 02.02.2017 року на адресу ОСОБА_1 боржником направлено листа, у якому командир військової частини просив стягувача завчасно повідомити боржника про дату та час виконання монтажу радіаторів у квартирі АДРЕСА_2 .
У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог.
В судовому засіданні не заперечувалося сторонами, що стягувач ОСОБА_1 на зазначений лист на адресу боржник направив заяву, у якій повідомив боржника, що його дії з монтажу радіаторів у непрацюючу систему централізованого опалення, яка підлягає заміні, не відповідають змісту судового рішення про зобов`язання з заміни системи опалення. Стягувач у зазначеному листі виклав свою пропозицію щодо способу виконання рішення суду, однак при цьому вважає, що саме від державного виконавця повинна виходити ініціатива щодо зміни порядку і способу виконання рішення суду.
15.02.2017 року за фактичним проживання стягувача боржником було направлено листа, у якому останнього повідомлено про необхідність прибуття до квартири АДРЕСА_1 22.02.2017 року у 10.00 годині та допустити до даної квартири особовий склад частини для проведення ремонтних робіт.
Даних про вручення цього листа стягувачу чи його направлення з рекомендованим повідомленням суду не представлено. Крім того, слід звернути увагу, що зазначений лист містить посилання про необхідність прибуття до квартири АДРЕСА_1 , в той час, як виконання рішення суду повинно проводитись в квартирі АДРЕСА_2 .
22.02.2017 року комісією у складі представників військової частини НОМЕР_1 : помічника командира, начальника служби охорони праці та начальника інженерно-технічної служби складено акт про те, що станом на 10.00 годину 22.02.2017 року мешканець квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 до свого помешкання не прибув, квартира АДРЕСА_3 перебуває зачиненою, потрапити у помешкання громадянина Бєлова для проведення ремонтних робіт не представляється можливим.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
В свою чергу, частина ч.4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», на яку боржник посилається, як на підставу своєї скарги, передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо він перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.
Зазначена норма Закону містить посилання на такі обов`язкові умови, при яких виконавчий документ повертається стягувачу: перешкоджання стягувачем проведенню виконавчих дій та попередження виконавця про повернення виконавчого документу.
Подані боржником листи від 02.02.2017 року та від 15.02.2017 року не можуть бути розцінені судом, як належні докази того, що боржник, в межах своїх повноважень та в спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», проводив виконавчі дії.
Відсутність стягувача за місцем виконання судового рішення також не може бути розцінено судом, як перешкоджання проведенню виконавчих дій.
Крім того, суду не подано доказів попередження стягувача державним виконавцем про повернення виконавчого документу за перешкоджання проведенню виконавчих дій, що є обов`язковою умовою для повернення виконавчого документу стягувачу.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана бездіяльність державного виконавця не обґрунтована, скарга не підлягає задоволенню, з підстав, визначених боржником.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -
у х в а л и в:
Відмовити 194 понтонно-мостовому загону Державної спеціалізованої служби транспорту у задоволенні скарги на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Погорілого Р.С
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя Сорока О.В.