Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/281/17
Провадження № 2/321/180/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_5 районної державної адміністрації Запорізької області про захист порушеного права на виділення частки (паю) в натурі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4 Управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_5 районної державної адміністрації Запорізької області про захист порушеного права, обґрунтовуючи позов тим, що на підставі рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 червня 2016 року ОСОБА_5 районною державною адміністрацією 26 липня 2016 року був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 213398 на імя ОСОБА_1 на право на земельну частку (пай), яка перебуває у власності колишнього КСП «Пам'ять Леніна». Звернувшись з заявою до ОСОБА_5 селищної ради з вимогою для надання «википіровки» земельної ділянки, яка повинна була виділена йому в натурі взамін сертифікату на право на земель ну частку (пай), він отримав відповідь, у відповідності до якої, вільних земель колективної власності, які підлягають паюванню не має, виділення земельної ділянки можливо за рахунок земель державної власності. Крім того, на його звернення з відповідною заявою до ОСОБА_4 Управління Держгеокадастру у Запорізькій області, йому було надано відповідь про те, що вказана установа не наділена правом вирішувати питання щодо виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Від ОСОБА_5 районної державної адміністрації Запорізької області, на його заяву ним була отримана відповідь, що згідно п.4 ст. 122 ЗК України, розпорядником земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності є Головне Управління Держгеокадастру України в Запорізькій області. Вважає, що його право на отримання земельної частки (паю) в натурі згідно сертифікату серії РН № 213398, виданого ОСОБА_5 районною державною адміністрацією порушено, внаслідок чого просить суд визнати за ним право на отримання земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та зобовязати Головне Управління Держгеокадастру у Запорізької області та ОСОБА_5 районну державну адміністрацію Запорізької області виділити йому із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих на території ОСОБА_5 селищної ради в натурі на місцевості земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 213398, виданого 26 липня 2016 року ОСОБА_5 районною державною адміністрацією.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 наполягали на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 Управління Держгеокадастру у Запорізькій області в судове засідання не зявився повторно, проте надав письмові в яких зазначив, що рішення щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності належать до повноважень сільських, селищних, міських та районних державних адміністрацій. Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане. Враховуючи наведене вище, Головне управління Держеокадастру у Запорізькій області не є належним відповідачем у справі, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позову. Крім того, у наданих запереченнях вказано, що ОСОБА_5 райдержадміністрація не наділена повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель запасу або резервного фонду у власність або користування, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Так, відповідно до рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 червня 2016 року за ОСОБА_6 було визнано право власності на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Пам'ять Леніна» Михайлівського району Запорізької області в розмірі 4,82 га, зобовязано ОСОБА_5 РДА Запорізької області прийняти рішення по виготовленню та видачі ОСОБА_1 сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 4,82 га із земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Пам'ять Леніна»( а.с. 5-7).

ОСОБА_1 26 липня 2016 року ОСОБА_5 РДА був виданий сертифікат на земельну частку (пай) серії PH № 213398, згідно якого йому належить право на земельну частку (пай) із земель, яка перебувають у колективній власності КСП «Пам'ять Леніна», розміром 4,82 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.8)

Згідно повідомлення ОСОБА_5 селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 29 вересня 2016 року за № 407, ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися для реалізації свого права на земельну частку (пай) до головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області або його територіального органу, які зможуть визначити місце розташування земельної ділянки із земель державної власності, або до суду, який визначить за рахунок яких земель буде виділено земельну ділянку( а.с. 9).

Відповідно до повідомлення управління Держгеокадастру у Василівському районі Запорізької області від 24 листопада 2016 року за вих. № 31-23- 28-0.0.3531/2-16, з урахуванням п.4 ст. 122 Земельного Кодексу України, повноваження по передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, у власність або користування для всіх потреб належить Центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відноси н та його територіальним органам. Відповідно до підпункту 13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України за №14. Головне Управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, в положенні про управління Держгеокадастру у Василівсьскому районі (як підпорядкованого органу) такі повноваженні відсутні. Землями державної власності сільськогосподарського призначення розпоряджається Головне Управління Держгеокадастру у Запорізькій області.( а.с. 10).

В повідомленні ОСОБА_4 Управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 10 січня 2017 року за № 10186-445/0-17, зазначено, що відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру Запорізькій області від 17.11.2016 №308 до повноважень ОСОБА_4 управління не входить визначення місця розташування земельних ділянок, які громадяни бажаються отримати у власність. Згідно зі статтею 118 Земельного кодекс) України, громадянин, який бажає отримати у власність земель ділянку, подає клопотання до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, з відповідності до повноважень визначених ст.122 земельного кодексу, разом: графічним матеріалом на якому зображене бажане місце розташуванні земельної ділянки. Законодавством не визначено перелік джерел, звідки громадянин може отримати графічний матеріал. Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області не є розпорядником земель колективної власності, а є розпорядником земель визначених ч.4 ст 122 Земельного кодексу України. В резолютивній частині рішенні Михайлівського районного суду від 01.06.2016 №321/163/16-ц зазначено, що даним рішенням зобовязано ОСОБА_5 районну державну адміністрацію видати на імя ОСОБА_1 сертифікат на право на земельну частку (пай) в КСП «Память Леніна, в рішенні суду не йдеться мова про виділення земельної частки (паю) за рахунок земель запасу чи за резервного фонду на певній території (абз. 7 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток»), тобто перед ОСОБА_4 управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області відсутні зобовязання вчиняти будь - які дії стосовно видачі розпорядчих документів (а.с. 11-12)

В повідомленні ОСОБА_5 РДА Запорізької області від 31 січня 2017 року за № 07/0319, зазанчено, що згідно п.4 ст. 122 Земельного Кодексу України , земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передають у власність або у користування для всіх потреб центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи (в даній конкретній ситуації Головне управління Держгеокадастру України у Запорізькій області). До 01 січня 2013 року вищезазначені повноваження були і у районної державної адміністрації. В звязку з вищезазначеним, голова райдержадміністрації не може приймати рішення щодо визначення земельної ділянки з числа земель державного земельного фонду розміщених на території ОСОБА_5 селищної ради та видати розпорядження щодо розробки проекту відведення товарного сільськогосподарського виробництва взамін сертифікату на право на земельну частку( пай). ( а.с. 13).

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом, з наданих доказів встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником сертифікату на земельну частку (пай) серії РН № 213398, виданого ОСОБА_5 районною державною адміністрацією Запорізької області 26 липня 2016 року.

Частиною 4 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» повноваження щодо виділення земельних ділянок, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільським господарським кооперативам належать сільським, селищним, міським радам та районним державним адміністраціям. Головне Управління Держгеокадастру у Запорізькій області не є розпорядником земель колективної власності, а є розпорядником земель визначених ч.4 ст.122 Земельного кодексу України.

Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане. Головне управління діє на підставі положення, що затверджується Головою Держгеокадастру України. Згідно з положенням про Головне управління завданнями ОСОБА_4 управління є реалізація повноважень Держгеокадастру України на території Запорізької області.

Згідно з п.13 Положення про Головне управління, Головне управління розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України на території Запорізької області .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області законодавчо не наділене повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, оскільки це суперечить вимогам ч.4 ст. 122 ЗК України.

За вказаних обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 Управління Держеокадастру у Запорізькій області необхідно відмовити з тих підстав, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області законодавчо не наділене повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств.

Натомість, відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) підтверджується відповідним сертифікатом, який діє до отримання громадянином державного акту на земельну ділянку.

В пункті 3 Указу Президента України від 03.12.1999 року № 1529 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» також зазначається про те, що сертифікат на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною у ньому часткою.

Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Отже, даний Закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України №122 від 04.02.2004 року «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» у разі виявлення після розробки проекту землеустрою факту невключения одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

Відповідно до абзацу 2 пункту 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Так, статтею 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року № 899-IV передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

В абзаці 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 р. № 7 зазначено, що вимоги щодо земельних часток (паїв) можуть задовольнятись за рахунок земель резервного фонду на підставі положень п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям".

Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до пункту "б" частини 3 ст. 116 Земельного Кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

Частиною 11 ст. 118 Земельного Кодексу України передбачено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Пунктом 147 рішення Європейського суду з прав людини "Броньовський проти Польщі" від 22 квітня 2004 року визначено, що згідно з принципом законності, чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні.

Згідно з пункту 184 вказаного Рішення принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов'язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя.

Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, то таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом, оскільки наявність належним чином оформленого та зареєстрованого сертифікату на земельну частку (пай) засвідчує право позивача на виділення земельної ділянки в натурі та отримання відповідного документу про права власності на землю.

Тобто, вищенаведені обставини та норми діючого нормативно правового акту дають підстави стверджувати, що рішення щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності належать до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_1 є власником сертифікату на земельну частку (пай) серії РН № 2133989, виданого ОСОБА_5 районною державною адміністрацією 26 липня 2016 року, суд приходить до висновку про наявність підстав зобовязати ОСОБА_5 районну державну адміністрацію виділити ОСОБА_1 із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих на території ОСОБА_5 селищної ради в натурі на місцевості земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 213398, виданого 26 липня 2016 року ОСОБА_5 районною державною адміністрацією.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 131, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_5 районної державної адміністрації Запорізької області про захист порушеного права на виділення частки (паю) в натурі задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_5 районну державну адміністрацію Запорізької області виділити ОСОБА_1 із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих на території ОСОБА_5 селищної ради Михайлівського району Запорізької області в натурі на місцевості земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 213398, виданого 26 липня 2016 року ОСОБА_5 районною державною адміністрацією Запорізької області.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_7