Провадження № 2/761/2528/2017
19 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого-судді: Волошина В.О.
при секретарі: Савенко О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,
В листопаді 2016р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016р. визначена підсудність вказаного позову Шевченківському районному суду м. Києва.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016р. позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя роз'єднано в окремі самостійні провадження.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 серпня 2003р. між сторонами було зареєстровано шлюб у Донецькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 1013.
За час спільного проживання, сторонами було придбано наступне майно: однокімнатна квартира АДРЕСА_1; двокімнатна квартира АДРЕСА_2; однокімнатна квартира АДРЕСА_3; легковий автомобіль НОМЕР_1, 2103р. випуску. Дане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку встановленому законодавством. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав, і просив суд поділити зазначено майно між сторонами наступним чином:
- виділити у власність позивача: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1; ? частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2;
- виділити у власність відповідачки: однокімнатну квартиру АДРЕСА_3; ? частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2; легковий автомобіль НОМЕР_1, 2103р. випуску.
В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав зазначених в позові. Позивач наголошував, що запропонований ним варіант поділу майна відповідає фактичному порядку користування, який склався між сторонами після фактичного припинення шлюбних відносин, наголошуючи, що він погоджується на меншу частину майна.
В подальшому, сторона позивача подала на адресу суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав. зазначених в позові і не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачка, про час і місце судового розгляду оповіщалася у встановленому законом порядку у судові засідання не з'являлася, про поважність причин неявки суд не повідомляла та не просила розглядати справу у її відсутність, свого представника до суду не направила, заперечення проти позову не подавалися.
Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В шлюбі у сторін народились діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Судом встановлено, що 06 листопада 2004р. між позивачем та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 було укладено договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Донецбкого міського нотаріального округу ОСОБА_9, відповідно до якого позивачем була придбана - двокімнатна квартира АДРЕСА_2, загальною площею 46,9 кв.м.
Також на підставі договору купівлі - продажу від 27 березня 2008р., посвідченого державним нотаріусом Феодосійського державної нотаріальної контори була придбана однокімнатна квартири АДРЕСА_3, загальною площею 32,6 кв.м. та договору купівлі - продажу майнових прав № 1.7/124 від 13 лютого 2015р. була придбана однокімнатна квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 40,0 кв.м.
Крім того 28 грудня 2013р., як зазначав позивач, сторонами було придбано автомобіль НОМЕР_1, 2103р. випуску, у придбанні якого фактично приймали участь і батьки відповідачки, і який на теперішній час знаходиться у фактичному користуванні останньої.
Зі змісту позовної заяви та фактичних пояснень наданих позивачем, між сторонами, внаслідок припинення шлюбних стосунків склався порядок користування спільним майном. Так, позивач проживає і користується однокімнатною квартирою № АДРЕСА_1, а відповідачка однокімнатною квартирою АДРЕСА_3. Також позивач наголошував, що сторони фактично мають доступ до двокімнатної квартири АДРЕСА_2, а також у володінні та користуванні відповідачки перебуває автомобіль НОМЕР_1, 2103р. випуску.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).
Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При цьому право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об'єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов'язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними.
Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом достовірно встановлено, що зазначені вище об'єкти нерухомого та рухомого майна, є спільним майном сторін, як подружжям.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. 11 ЦПК України, а також вартість спільного майна сторін (однокімнатна квартира АДРЕСА_1 - 479577,92 грн.; двокімнатна квартира АДРЕСА_2 - 199053,0; грн..; однокімнатна квартира АДРЕСА_3 - 1103682,0 грн.; легковий автомобіль НОМЕР_1, 2103р. випуску - 165000,0 грн.), суд вважає, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3582,8 грн. і на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2208,24 грн.
Керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 11, 57 - 60, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224, 229, 232, 294, 360-7 ЦПК України; ст. ст. 57, 60, 68-70, 72 СК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. за № 11, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити.
В порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на:
- однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 40,0 кв.м.;
- ? частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 46,9 кв.м.
В порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на:
- однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 32,6 кв.м.
? частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 46,9 кв.м.;
- автомобіль «Skoda Rapid Ambition», номер шасі НОМЕР_3, д.н. НОМЕР_2, 2103р. випуску.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у розмірі 3582 /три тисячі п'ятсот вісімдесят дві/ грн. 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2208 /дві тисячі двісті вісім/ грн. 24 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: