Номер провадження: 22-ц/785/5966/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Сідлецької Ю.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 травня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Селекційно-генетичного інституту Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення про стягнення авторської винагороди,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Селекційно-генетичного інституту Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення про стягнення авторської винагороди за використання винаходу. У позовній заяві посилався на те, що відповідач з моменту винаходу і по даний час використовує винаходи «ОСОБА_1 пропорційного висіву» та «Сіялка селекційна», співавтором яких він є на підставі авторського свідоцтва №852213 зареєстрованого в Державному реєстрі винаходів СРСР 07.04.1981 року, та авторського свідоцтва №917742, зареєстрованого в Державному реєстрі винаходів СРСР 07.12.1981 року, однак не сплачує йому авторську винагороду, тому він вимушений звернутися до суду.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь авторську грошову винагороду в розмірі 900 620 грн. за весь час використання винаходу на протязі 34 років, поновити строк позовної давності, який пропущено з поважних причин.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, ухвалити нове.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 7 квітня 1981 року за заявкою Молдавського науково-дослідного інституту кукурудзи та сорго в Держаному реєстрі винаходів СРСР зареєстровано авторське свідоцтво №852213 на винахід «ОСОБА_1 порційного висіву». Співавторами зазначеного винаходу є ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

7 грудня 1981 року за заявкою Молдавського науково-дослідного інституту кукурудзи та сорго в Держаному реєстрі винаходів СРСР зареєстровано авторське свідоцтво №917742 на винахід «Сіялка селекційна». Співавторами зазначеного винаходу є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Актом впровадження результатів закінчених наукових досліджень від 16 червня 1982 року за пропозицією Молдавського науково-дослідного інституту кукурудзи та сорго у Всесоюзному селекційно-генетичному інституті підтверджено впровадження до використання чотирьох селекційних сіялок для посіву кукурудзи з конусним висівним апаратом та хитною рамою, конструкції Молдавського НДІ кукурудзи та сорго з використання свідоцтв №852213 та №917742.

Проте докази виплати авторам винагороди відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було отримано патент, який би надавав право на отримання винагороди, а також ним пропущено строк позовної давності для звернення із вимогами про стягнення коштів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про унеможливлення задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №473 від 11.07.1994 року «Про порядок виплати винагороди авторам винаходів і промислових зразків, що охороняються чинними на території України свідоцтвами СРСР» винагорода за використання винаходів чи промислових зразків, які охороняються авторськими свідоцтвами СРСР і свідоцтвами СРСР, якщо таке використання почалось до набрання чинності цією постановою, виплачується відповідно до законодавства, діючого на дату початку їх використання.

Винагороди, виплачені до набрання чинності цією постановою, перерахунку не підлягають.

Оскільки акт впровадження винаходів датований 1982 роком, то порядок виплати винагороди врегульований діючим на той час законодавством.

Відповідно до п.п.23,26 Положення про відкриття, винаходи і раціоналізаторські пропозиції №584 від 21.08.1973 року автор винаходу може на свій вибір вимагати: або визнання за ним лише авторства та отримання прав та пільг, передбачених діючим законодавством, з передачею державі виключних прав на винахід, або визнання за ним авторства та надання йому виключного права на винахід. В першому випадку надається авторське свідоцтво, в другому патент.

Володілець виключного права на винахід здійснює право користування та розпорядження винаходом.

На винахід видається авторське свідоцтво, якщо воно створено в звязку з роботою автора на держаному, кооперативному, суспільному підприємстві, в організації або установі чи за їх завданням, а також якщо автору була надана інша матеріальна допомога державним, кооперативним, соціальним підприємством, організацією чи установою.

Авторське свідоцтво на винахід видається на імя автора та посвідчує: визнання пропозиції винаходом, пріоритет винаходу, авторство на винахід, виключне право держави на винахід. Авторське свідоцтво діє безстроково, при цьому виключне право держави на винахід діє протягом 15 років з часу подання заявки.

Встановлено судом, що позивач працював в Молдавському НДІ кукурудзи та сорго, і виключне право на винахід отримала держава.

Відповідно до п.п.108,110-113 цього ж Положення автор винаходу, що отримав авторське свідоцтво має право на винагороду, винагорода за використання винаходу виплачується автору (співавторам), якщо винахід створює економію на протязі 5 років з часу початку його використання в підприємстві, яке вперше його використало незалежно від строку свідоцтва в розмірі 2% суми економії, отриманої в кожному календарному році.

Винагорода за використання винаходу, що не створює економії, виплачується одноразово в розмірі, який визначається в залежності від його дійсної вартості з врахуванням технічного чи іншого позитивного ефекту, що створюється винаходом, і обєму використання винаходу.

Таким чином, у позивача разом із іншими співавторами існувало право на отримання винагороди за використання винаходу протягом 5 років з 1982 року.

Постановою Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» від 23.12.1993 року встановлено, що авторські свідоцтва СРСР на винаходи є чинними в Україні, автори спільно з заявниками можуть клопотати про видачу патентів України на винаходи, що охороняються авторськими свідоцтвами СРСР. Строк дії зазначених патентів становить 20 років від дати подання заявки на видачу авторського свідоцтва.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.1994 року №473 Про порядок виплати винагороди авторам винаходів і промислових зразків, що охороняються чинними на території України свідоцтвами СРСР визначено, що винагорода за використання винаходів чи промислових зразків, які охороняються авторськими свідоцтвами СРСР і свідоцтвами СРСР, якщо таке використання почалось до набрання чинності цією постановою, виплачується відповідно до законодавства, діючого на дату початку їх використання. При цьому розмір винагороди збільшується шляхом множення його на коефіцієнт 0,05 розміру мінімальної місячної заробітної плати, встановленої Кабінетом Міністрів України на момент виплати винагороди, за винятком розміру винагороди за використання винаходу, що створює економію, якщо таке використання почалося після 1 жовтня 1991 року. В цьому випадку розмір винагороди збільшується шляхом множення його на коефіцієнт зростання мінімальної заробітної плати, який визначається співвідношенням розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати винагороди до розміру мінімальної заробітної плати на дату початку використання.

Винагороди, виплачені до набрання чинності цією постановою, перерахунку не підлягають.

Винагороди за використання винаходів, що охороняються авторськими свідоцтвами СРСР, і промислових зразків, що охороняються свідоцтвами СРСР, стосовно яких не були здійснені своєчасні виплати, виплачуються кожною юридичною собою, що використовує винахід чи промисловий зразок, у порядку передбаченому п.2 постанови. В такому порядку позивач мав право на отримання винагороди, проте із вимогами про стягнення коштів він звернувся лише в 2016 році, пропустив строк позовної давності.

Судом першої інстанції правомірно не прийняті до уваги доводи про пропуск строку позовної давності, оскільки з позивачем власноруч доданий до позову акт впровадження від 1982 року, відтак про такі обставини йому відомо з того часу, і доводи про те, що перешкодою для звернення була його хвороба не можуть бути прийняті до уваги, в силу як тривалості самого строку, так і того, що хвороба виникла вже після спливу строку (а.с.43).

Доводи позивача про те, що в березні 2016 року він звернувся із претензією до відповідача, і з цього часу слід обраховувати строк позовної давності, не спростовують того, що про впровадження винаходу йому відомо з часу складання акту в 1982 році, і, крім того, суперечать їм же поданому клопотанню про необхідність поновлення строку позовної давності.

Враховуючи викладене, до спливу передбаченого законом строку дії прав, які обчислювалися з дати заявки на винахід позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки із позовом він звернувся лише в 2016 році.

Чинність майнових прав майнових прав інтелектуальної власності на отримання винагороди обмежена строком, тому з часу припинення права на отримання винагороди відповідно до нового законодавства, яка обраховується з часу подання заявки, вимоги про стягнення винагороди є безпідставними.

Висновки про відсутність доказів використання відповідачем винаходів протягом останніх трьох років до часу звернення за таких обставин на зміст виниклих відносин не впливає, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову, проте частково шляхом іншого обґрунтування, з яким колегія суддів не погоджується, тому рішення підлягає зміні в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позову, а в решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.304,п.3ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 травня 2017 року змінити в частині обґрунтування мотивів відмови в задоволенні позову, в решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: