У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 14 червня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоДем'яносова М.В., суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Маляренка А.В., Ступак О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргоюПублічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 31 травня 2016 року та за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 31 травня 2016 року,
в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 05 квітня 2007 року між ним та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 66107С5, згідно з яким останньому надано кредит у розмірі 77 тис. доларів США на строк до 03 квітня 2028 року включно, з процентною ставкою Libor (12m) + 6,67 %, але не нижче 12 % річних. 03 та 26 березня 2009 року, 15 жовтня 2012 року до кредитного договору внесено зміни шляхом укладення додаткових договорів.

Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_6 заборгованість у розмірі 48 732,24 доларів США та пеню за період з 22 вересня 2014 року по 18 серпня 2015 року у розмірі 89 044 грн 76 коп. за кредитом, 30 643 грн 77 коп. за відсотками, а всього - 119 688 грн 53 коп. пені.

РішеннямТернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором від 05 квітня 2007 року № 66107С5, розмір якої станом на 04 квітня 2016 року становив 44 903,03 доларів США заборгованості за кредитом, та 119 688 грн 53 коп. - пеня, нарахована за період з 22 вересня 2014 року по 18 серпня 2015 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 31 травня 2016 року, з урахуванням ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 10 червня 2016 року про виправлення описки, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2016 року змінено у частині стягнення пені. Зменшено суму стягнення з 119 688 грн 53 коп. до 54 448 грн 28 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційних скарг, вважає, що касаційна скарга ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» не підлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, керувався тим, що позичальник протягом тривалого часу належним чином не виконував своїх зобов'язань з погашення чергових платежів згідно з графіком та не сплачував проценти за користування кредитними коштами, тому банк набув права вимоги дострокового виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції у частині стягнення пені, керувався тим, що умови договору, які передбачають наслідки невиконання зобов'язань за достроковим поверненням кредиту не передбачають нарахування пені на суму кредиту, яка достроково стягується. На підставі п. 2.4.2 кредитного договору (зі змінами) вимога про стягнення пені на достроково стягуване тіло кредиту підлягає відмові. Оскільки мало місце порушення строків платежу до часу подачі позову, тому із розрахунку пені за прострочення зобов'язань (основний борг) за кредитним договором від 05 квітня 2007 року стягненню підлягає пеня за період з 22 вересня 2014 року по 15 липня 2015 року у розмірі 25 395 грн 32 коп., із розрахунку пені за прострочення зобов'язань (відсотки) за вказаним кредитним договором стягненню підлягає пеня за період з 22 вересня 2014 року по 15 липня 2015 року у розмірі 29 052 грн 96 коп., а всього 54 448 грн 28 коп.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів повністю погодитися не може.

Судами встановлено, що 05 квітня 2007 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 66107С5, відповідно до якого останньому надано кредит у розмірі 77 тис. доларів США на строк до 03 квітня 2028 року включно з річною процентною ставкою, яка визначалась Libor (12m) + 6,67 %, але не нижче 12 % річних, а позичальник зобов'язувався сплачувати кредит рівними сумами згідно з графіком надання та погашення кредиту по 305 доларів США щомісячно та сплачувати нараховані відсотки.

ОСОБА_6 з березня 2009 року неналежно виконував умови договору, у зв'язку з чим 08 травня 2015 року йому направлялась вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитом. Оскільки ця вимога не була виконана, строкова заборгованість віднесена банком до простроченої.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення умов договору, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору у разі невиконання позичальником у строк будь-якого із зобов'язань по погашенню кредиту, процентів за користування кредитом, банк набуває право вимоги дострокового виконання позичальником зобов'язань за цим договором. Банк повідомляє позичальника, що погашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, а також інші платежі за цим договором підлягають достроковому поверненню. Відповідно до цього пункту та пункту 2.6 договору позичальник зобов'язаний сплатити зазначену в повідомленні суму протягом 10 банківських днів з дати отримання повідомлення.

З висновком судів про належне повідомлення відповідача не можна погодитися, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» боржник вважається належно повідомленим, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про дострокове повернення кредиту, але і довів факт його вручення адресатові під розписку.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач, змінивши реєстрацію місця проживання, змінив і фактичне місце проживання. Тому строк дострокового погашення заборгованості необхідно відраховувати з моменту вручення відповідачу копії позовної заяви.

Крім того, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що пеня має нараховуватися на прострочену заборгованість. Разом з тим з наданого банком розрахунку пені за період з 22 вересня 2014 року по 18 серпня 2015 року загальний розмір заборгованості становив 89 044 грн 76 коп., при цьому за період з 16 липня по 18 серпня 2015 року банк за 60 днів розрахував пеню, виходячи з розміру заборгованості 50 853,75 доларів США, тоді як вказаний розмір є розміром достроково стягуваних кредитних коштів. Таким чином, суд не вказав, на якій підставі зазначений розмір пені підлягає стягненню (а. с. 68).

Відповідач заявляв клопотання про витребування від позивача розрахунку пені з урахуванням погашення заборгованості за кредитом. Однак розрахунок пені, наданий до суду першої інстанції (а. с. 68, 69), не дає можливості перевірити його правильність з урахуванням довідки банку про рух коштів, наданих до суду апеляційної інстанції (а. с. 122), а отже, і зробити висновок про його відповідність вимогам договору та спростувати заперечення відповідача.

Оскільки загальний розмір заборгованості, з урахуванням суми, яка підлягала достроковому стягненню, визначено правильно, касаційний суд у цій частині рішення залишає без змін.

У частині стягнення пені рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції, оскільки відповідно до ст. 303 ЦПК України у даному випадку суд може дослідити такі докази і надати їм відповідну оцінку.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 337, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» відхилити. Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 31 травня 2016 року у частині стягнення пені скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак