РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17003/16-ц

пр. № 2/759/1844/17

21 листопада 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Скиби Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_3 до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд визнати причини строку поважними і поновити пропущений строк для звернення до суду із позовом, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 61069 грн 80 коп. та стягнути моральну шкоду у розмірі 3000 грн 00 коп., посилаючись на ті підстави, що позивач працював у НТУУ «Київський політехнічний інститут ім. І. Сікорського» з 22.07.2014 по 27.02.2015 на посаді комірника дільниці постачання служби експлуатації студмістечка, 27.02.2015 позивач звільнився із даної посади за власним бажанням і в той самий день 27.02.2015 позивачу було перераховано на рахунок в банку заробітну плату у розмірі 3424 грн 29 коп. Позивач отримав 19.01.2016 довідку від НТУУ «Київський політехнічний інститут ім. І. Сікорського» про доходи з якої він дізнався, що йому повинні були виплатити 5828 грн 27 коп. в результаті чого позивач отримав на 2403 грн 98 коп. менше, вказана сума була виплачена лише 27.01.2016. Таким чином позивач вважає до згідно ст. 117 КЗпП України позивач має право стягнути з відповідача середній заробіток за весь час період затримки розрахунку. Через факт порушення трудових прав позивача йому було завдано моральної шкоди, внаслідок втрати значного часу за відстоювання своїх прав у судді.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також на порушення завданою затримкою розрахунку при звільненні законних прав та інтересів.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі, зазначивши, що позивач пропустив строк позовної давності, а також на безпідставність заявлених позовних вимог.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_3 з 22.07.2014 по 27.02.2015 працював у НТУУ «Київський політехнічний інститут ім. І. Сікорського» на посаді комірника дільниці постачання служби експлуатації студмістечка (а.с. 8, 54).

На підставі наказу №484-Z 27.02.2015 ОСОБА_3 звільнено з посади комірника дільниці постачання служби експлуатації студмістечказа власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 55).

Згідно виписки по картці /рахунку НОМЕР_2 за період з 27.02.2015 НТУУ «Київський політехнічний інститут ім. І. Сікорського» виплачено позивачу заробітну плату у розмірі 3424 грн 29 коп. (а.с. 9-14).

Згідно довідки про доходи НТУУ «Київський політехнічний інститут ім. І. Сікорського» від 19.06.2016 позивачу за лютий місяць було нараховано заробітну плату у розмірі 6597 грн 07 коп., з якої утримано єдиного соціального внеску у розмірі 153 грн 25 коп. та утримано податку на доходи фізичних осіб 615 грн 55 коп. (а.с. 7).

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення.

Згідно з приписами ст. 83 та ст. 116 КЗпП України, одночасно з наказом про звільнення вирішено питання про виплату позивачу компенсації за 16 к.д. невикористаної відпустки.

Оскільки заява про звільнення була написана в останній робочий день лютого 2015 р. компенсацію за невикористану відпустку було нараховано, але її виплата була здійснена в березні 2015 р.

Як вбачається із матеріалів справи під час рознесення платежів щодо конкретних осіб відбувся збій в бухгалтерській програмі, зокрема, при друкуванні відомостей до Приватбанку кошти за компенсацію невикористаної відпустки позивача було зараховано працівнику того ж підрозділу ОСОБА_5. У подальшому, вказаний збій було виявлено. Кошти передано позивачу, що підтверджується пояснювальною запискою, складеною в присутності бухгалтера І категорії ДЕФ КПІ ім. Ігоря Сікорського ОСОБА_6. За поясненням ОСОБА_6. компенсацію за невикористану відпустку позивач отримав приблизно у квітні/травні 2015 р. (а.с. 57-67).

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

23.03.2015 на вимогу позивача йому було видано довідку про доходи за період з 09.2014 по 02.2015 про нараховані суми у розмірі 30181 грн 94 коп.: вересень 2014 р.- 4017 грн 00 коп.; жовтень 2014 р. - 5717 грн 00 коп.; листопад 2014р. - 4017 грн 00 коп.; грудень 2014р. - 5717 грн 00 коп.; січень 2015р. - 4017 грн 00 коп.; лютий 2015 - 6696 грн 94 коп. (в тому числі: заробітна плата за лютий 4157 грн 07 коп. + індексація заробітної плати за січень 99 грн 87 коп. + компенсація за невикористану відпустку 2440 грн 00 коп.).

Видача вказаної довідки 23.03.2015 підтверджується «Книгою реєстрації довідок» (а.с. 66).

Таким чином, твердження позивача, що він довідався про розмір сум, які йому було нараховано при звільненні лише при отриманні ним довідки 19.01.2016, не відповідають дійсності та спростовуються довідкою, яку він отримав у березні 2015 р.

Аналіз позовної заяви дозволяє зробити висновок, що позивач добре обізнаний зі своїми правами (зокрема, Конституцією України, КЗпП України, ЦПК України, законами України та судовою практикою в трудових спорах). А, отже, подання позову через два роки після того, як Позивач довідався про порушення свого права є ні чим іншим як зловживанням правом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Оскільки компенсація за невикористану відпустку була виплачена у квітні/травні 2015 року (за твердженнями позивача - у січні 2016), то строк позовної давності на звернення до суду слід обраховувати саме з цієї дати.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475 97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, ще звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушення: прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполучені п Королівства»).

Пункт 1 ст. 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільнім позовом (див. рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The Unite Kingdom) від 21.02.1975 , серія А, № 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Однак це право не абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачене законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22.10.1996, Reports 1996-IV, c. 1502-3, пп. 51-52; і у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy-Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13.07.1995, серія А, № 316-В, сс. 80-81, пп. 62-67).

Враховуючи, що останнім днем звернення до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати був 01.09.2015 але в будь якому разі не пізніше ніж 27.04.2016 (обраховано від дати, заявленої самим позивачем), а з позовною заявою позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва лише 12.12.2016, а тому позивачем порушено строк давності на звернення до суду з позовом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Твердження позивача, що моральних страждань йому буде завдано у зв'язку з необхідністю залишити дружину та онука (вік 6 років) на час, коли справа розглядатиметься по суті в суді, не може вважатись належним обґрунтуванням заподіяння йому моральних страждань. Адже, виходячи з таких тверджень, можна дійти висновку, що будь-яке залишення дружини та онука навіть з метою придбання продуктів харчування - є для позивача моральними стражданнями, що суперечить самій суті інституту відшкодування моральної шкоди. (При цьому позивач навіть не доводить, що він є опікуном непрацездатної/недієздатної дружини та онука, оскільки догляд за дитиною мають здійснювати її батьки, тобто онука згадано лише формально).

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, а тому вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн 00 коп. обґрунтовуються загальними фразами, безпідставні та недоведені.

Враховуючи наведене, у зв'язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі, суд відмовляє у задоволені позову у повному обсязі.

На підставі викладеного керуючись, ст.ст. 24-1, 38, 83, 116, 117 КЗпП України; ст.ст. 253, 256 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_3 до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: