Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/8979/16-ц Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ"

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" (надалі - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» або товариство) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. Просила визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію права власності ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на квартири №2 та №3 у буд. № 27/23 по вул. Небесної Сотні у м. Житомирі та зобов'язати нотаріуса скасувати відповідні записи про реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04 вересня 2015 року. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 28 грудня 2007 року уклала з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (надалі - банк) кредитні договори №№0,0,0. У забезпечення виконання кредитних зобов'язань того ж дня було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартири №2 та №3 у буд. № 27/23 по вул. Небесної Сотні у м. Житомирі, які згідно рішення виконкому Житомирської міської ради переобладнані під тимчасовий магазин непродовольчих товарів. Між банком та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» 12 грудня 2011 року укладено договір факторингу №1, за яким останній набув права іпотекодержателя за вказаним вище договором іпотеки. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. 04 вересня 2015 року прийнято рішення, якими проведено державну реєстрацію прав власності на квартири №2 та №3 за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Посилаючись на ст.33 Закону України «Про іпотеку» вважає рішення нотаріуса такими, що не відповідають нормам чинного законодавства та умовам договору іпотеки. Зокрема зазначає, що єдиною правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а правовстановлюючим документом при цьому має бути договір купівлі-продажу або договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Однак право власності на нерухоме майно зареєстровано нотаріусом за відсутності зазначених документів. Окрім того нотаріус здійснив реєстрацію права власності на обтяжене нерухоме майно, що також є порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24 березня 2017 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зокрема вважає, що позивач обрала неналежний спосіб захисту, оскільки не вказала, які саме її права, свободи чи інтереси порушені, невизнані або оспорені. Судом ці питання також не з'ясовані. Вважає, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у договорі іпотеки прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому є належним та законним набувачем нерухомого майна і на момент реєстрації нотаріусом права власності вже набуло право власності на спірне нерухоме на підставі ч.8 ст.346 ЦК України, а нотаріусом було лише проведено процедуру визнання і підтвердження державою цього права. Зазначає, що суд першої інстанції не витребував у нотаріуса матеріали реєстраційної справи, на підставі дослідження яких й необхідно було приймати рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі - банк), та ОСОБА_4 (надалі - позичальник), яка згодом змінила прізвище на «Яновська-Байрамова», 28 грудня 2007 року укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 200 000 дол. США зі строком повернення до 28 грудня 2017 року (а.с.45-49 т.1).

На виконання забезпечення основного зобов'язання 28 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі - іпотекодержатель), та ОСОБА_4 (надалі - іпотекодавець), яка згодом змінила прізвище на «Яновська-Байрамова», укладено договір іпотеки, предметом якого є квартири №№2,3, які за рішенням постійно діючого органу місцевого самоврядування переобладнані під тимчасовий магазин непродовольчих товарів, що знаходяться за адресою: м. Житомир, вул. Московська (на даний час - Небесної Сотні),27/23 (а.с.41-44 т.1).

Між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальність «КЕЙ-КОЛЕКТ» 12 грудня 2011 року укладено договір факторингу №1, за умовами якого банк передав товариству право вимоги кредитної заборгованості за вищевказаним кредитним договором (а.с.53-56 т.1).

У зв'язку з укладенням договору факторингу №1 між ПАТ«УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальність «КЕЙ-КОЛЕКТ» 12 грудня 2011 року укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого банк передав, а товариство прийняло права вимоги за вищевказаним договором іпотеки ( а.с.50-51 т.1).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 вересня 2015 року, індексні номери 24163500, 24166575, згідно з якими проведена державна реєстрація права власності на квартири №2 та №3, що знаходяться за адресою: м. Житомир, вул. Небесної Сотні,27/23, за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», про що внесені відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.38-39 т.1).

Із витребуваних у нотаріуса матеріалів реєстрації справи вбачається, що остання здійснила державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» без вчинення нотаріальної дії та на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.59-81 т.2).

Суд першої інстанції, керуючись положеннями чинного на час здійснення приватним нотаріусом державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (04 вересня 2015 року) законодавства (ч.5 ст.3, ч.9 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», абз.7 п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 ), дійшов до обґрунтованого висновку про те, що нотаріус не мав права проводити державну реєстрацію без вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, оскільки державна реєстрація права власності на нерухоме майно могла бути проведена нотаріусом лише у результаті вчинення ним нотаріальної дії з нерухомим майном, а такої дії приватний нотаріус не вчиняла.

Таким правом державної реєстрації на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, були наділені виключно державні реєстратори, а не приватні нотаріуси (наказ Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013 року №607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», пункти 1,4,7 Положення про Державну реєстраційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №401/2011).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що прийняття рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, які виникали на підставі договору іпотеки, що містили застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, належали до повноважень державних реєстраторів прав на нерухоме майно Укрдержреєстру, а не до компетенції нотаріусів, а тому приватний нотаріус перевищила повноваження, надані їй законом.

Заслуговує на увагу також та обставина, що нотаріус здійснила державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки поза межами нотаріального округу , на території якого вона мала право здійснювати нотаріальну дію, що суперечить вимогам ст.13-1 Закону України, яка діяла в редакції від 25 березня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, є надуманими, оскільки суд першої інстанції з'ясував характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Реєстрація права власності на нерухоме майно здійснена не уповноваженою на те особою, а припинення права власності та набуття такого права повинно здійснюватися не в обхід порядку, передбаченому законом, а навпаки, з його дотриманням.

За таких обставин суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді: