АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3211/17 Справа № 186/1337/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Кривошея С. С. Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся з вищевказаним позовом до суду, посилаючись на те, що на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року, міським судом було видано виконавчий лист №2-72 і 30 березня 2010 року відділ державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №18323027, про стягнення з ОСОБА_2 на його користь суми боргу в розмірі 15375 грн.

Згідно довідки державної виконавчої служби міста Першотравенська - кошти в сумі 752,24 грн. були стягнуті у жовтні 2013 року з боржника ОСОБА_2, перераховані на його користь, в рахунок повернення боргу, згідно виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року з повернення боргу, який повинен був повернутий ОСОБА_2 в грудні 2007 року та залишок боргу (прострочена сума) станом на 01 листопада 2013 року становить 7657,63 грн.

У зв'язку з несвоєчасним поверненням боргу йому спричинена матеріальна шкода, яка згідно з діючим законодавством виражається в сумі заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення по поверненню боргу та процентів від простроченої суми (10%).

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду спричинену в результаті несвоєчасного повернення позики, інфляційну суму за весь час прострочення повернення позики (грудень 2007 року - листопад 2013 року) в розмірі 519,50 грн. та десять процентів простроченої суми в розмірі 765,76 грн., а всього 1284,26 грн.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року позов задоволено частково та ухвалено; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість по відсотках від простроченої суми в розмірі 765 грн. 76 коп. та інфляційне збільшення - 422 грн. 01 коп., а всього стягнути 1187 грн. 77 коп.; вирішено питання стосовно судових витрат; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що оскільки зобов'язання відповідачем по поверненню боргу повністю не виконано, а наявність рішення суду не припиняє зобов'язальних правовідносин, наявні правові підстави для застосування відповідальності передбаченої у ч.2 ст.625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 процентів від простроченої суми.

Проте погодитися з таким висновками суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2007 року сторони по справі уклали договір позики в простій письмовій формі, за яким відповідач отримав від позивача 15 000 гривень. Строк повернення боргу визначено - 20 грудня 2007 року.

За умовами п.6 вказаного договору в випадку несвоєчасного повернення позики позичальник зобов'язався сплачувати позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 10% від простроченої суми.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто борг у сумі 15 000 гривень і судові витрати - 375 гривень.

Постановою державного виконавця ВДВС Першотравенського МУЮ ВП №18323027 від 30 березня 2010 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення зазначених коштів.

У відповідності до п.6 укладеного сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року також передбачено вказану у ч.2 ст.625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання про сплату боржником боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 процентів від простроченої суми.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється із підстав, передбачених договором або законом.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

За таких обставин, висновок суду про те, що сама боргова розписка, зокрема, її пункт «6» відповідає положенням ст.625 ЦК є надуманим, оскільки зміст розписки свідчить про конкретну штрафну санкцію у разі несвоєчасного повернення боргу 10 процентів від простроченої суми, а також застосування інфляції.

У позовній заяві ОСОБА_3 просив стягнути матеріальну шкоду та посилався при цьому на норми, що регулюють зобов'язальні правовідносини, зокрема ст.ст. 549,598, 611,614,1049, 1050, 1054 ЦК.

Виходячи із правових підстав заявлених позивачем вимог та з огляду на те, що наведеними вище рішеннями судів позовні вимоги, що витікають із договору позики, були раніше задоволені, ці рішення є чинними, підстав для повторного задоволення таких же вимог не має.

У зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова