Справа № 130/3108/16-ц Провадження № 22-ц/772/3025/2017Головуючий в суді першої інстанції Сенько Л. Ю.
Категорія 30Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

За участю секретаря: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Вінницької області, Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області, Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області в частині вимог про стягнення моральної шкоди,

встановила:

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Вінницької області, Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області, Головного управління Національної поліції України Вінницькій області, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив рішення за його позовом ухвалювати на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 квітня 2017 року та визнати, що визнання протиправності дій будь-якої сторони судового процесу можливо і повинно бути відображено не лише в резолютивній, а і в мотивувальній частині рішення (ухвали); визнати незаконною бездіяльність посадових осіб при проведенні досудового розслідування та відсутності контролю за таким слідством виключно за період з 10.08.2016 по грудень 2016 року, стягнути на його користь з Держави Україна в особі Державного казначейської служби України 32000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що за його заявами в серпні 2016 року Жмеринською місцевою прокуратурою розпочаті кримінальні провадження № 0000021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та № 0000020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 165 КК України. В листопаді та грудні 2016 року слідчий Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченко А.М. закрив провадження у вказаних справах за відсутністю складу злочину. В подальшому постанови про закриття провадження були скасовані судом. Вважає, що бездіяльністю службових осіб органів державної влади йому заподіяна моральна шкода, яку оцінив в розмірі 32 000 грн, а така бездіяльність та відсутність контролю за цим слідством повинна бути визнана незаконною.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав, з підстав, зазначених в ній, просив суд її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2017 року рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2017 року в частині вимог ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Вінницької області, Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області, Головного управління Національної поліції України Вінницькій області, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб при проведенні досудового розслідування та відсутності контролю за таким слідством, стягнення судового збору в розмірі 551, 20 грн. скасовано, а провадження у справі у цій частині закрите.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди діями відповідачів, протиправності дій відповідачів та причинного зв'язку між протиправними діями відповідачів та заподіяною моральною шкодою.

По справі встановлено, що 12 серпня 2016 року на підставі ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та № 0000020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 165 КК України (а.с. 49, 54).

Постановою слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка А.М. від 21 листопада 2016 року кримінальне провадження №0000020 закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 165 КК України та складу будь-якого іншого злочину.

Постановою слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка А.М. від 13 грудня 2016 року кримінальне провадження № 0000021 закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України та складу будь-якого іншого злочину.

Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2016 року постанову слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка А.М від 21 листопада 2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 від 12 серпня 2016 року скасовано (а.с. 157-158).

Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 грудня 2016 року постанову слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка А.М від 13 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 від 12 серпня 2016 року скасовано.

Вимоги скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Прокопчука Д.В. та слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка А.М. в межах досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 від 12 серпня 2016 року залишено без задоволення (а.с. 159-160).

В ухвалі Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2016 року слідчий суддя дійшов висновку, що оскаржувана постанова від 21 листопада 2016 року про закриття кримінального провадження №0000020 є передчасною та недостатньо обґрунтованою в частині відсутності ознак об'єктивної сторони складу злочину за нездійсненого аналізу відсутності сукупності складових його кваліфікуючої ознаки, визначеної приміткою до ст. 164 КК України, у зв'язку з чим є такою, що не відповідає критеріям, встановленим, ст. 110 КПК України щодо рішення слідчого.

В ухвалі слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 грудня 2016 року суд дійшов висновку, що постанова слідчого Майченка А.М. від 13 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження є передчасною та недостатньо обґрунтованою в частині відсутності ознак об'єктивної сторони складу злочину за нездійсненого аналізу відсутності сукупності складових його кваліфікуючої ознаки. З'ясування слідчим фактичних обставин кримінального провадження є неповним та поверховим, що зумовлене невиконанням слідчим всіх наданих йому вказівок прокурора Жмеринської місцевої прокуратури.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені частиною першою статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, за змістом якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього кодексу).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17.

Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснено в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно із ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 вищевказаної Постанови Пленуму).

Тобто позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Сама по собі наявність ухвал слідчого судді про скасування постанов слідчого про закриття кримінальних проваджень не може бути доказом заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки зазначеними судовими рішеннями протиправна бездіяльність органів досудового слідства та прокуратури не встановлена.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 квітня 2017 року, на яке посилається позивач, не має преюдиційного значення для вирішення даної справи, оскільки у ньому не встановлювались обставини, які є предметом доказування у цій справі: протиправної бездіяльності слідчого та прокуратури при здійсненні досудового слідства та контролю за таким слідством за заявами ОСОБА_2

Надані позивачем копії довідок про його матеріальний стан та про заборгованість боржника щодо сплати аліментів, копії медичної карти про звернення до окуліста 24 травня 2017 року, невролога 15 червня 2017 року, інформація Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 жовтня 2017року про звернення ОСОБА_2 не є належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України, а отже такими, що можуть підтвердити факт спричинення моральної шкоди позивачу.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідачів.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога ОСОБА_2 про ухвалення рішення суду на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 квітня 2017 року не відповідає вимогам ст.ст. 3, 15 ЦПК України та способам захисту цивільних прав, визначених ст. 16 ЦК України, а тому не може бути задоволена.

Також суд першої інстанції, з урахуванням норм ст. ст. 80, 89, 96 ЦК України, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до Жмеринського ВП ГУНП з підстав, що Жмеринський відділ поліції є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, не є юридичною особою, а тому не є належним відповідачем у справі.

Ці висновки також відповідають нормам ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію» та постанові Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ».

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду ухвалено суддею, яка необґрунтовано не заявила собі самовідвід, з підстав, що рідний брат судді Грушковський В.Ю. працює в прокуратурі Вінницької області, не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, зокрема, є участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою.

З матеріалів справи та технічного запису судового засідання видно, що позивач ОСОБА_2 заяву про відвід судді Сенько Л.Ю. не подавав та висловив довіру складу суду в судовому засіданні 07 листопада 2017 року, а тому підстави для скасування рішення суду з підстав необґрунтованої відмови судом першої інстанції у задоволенні заяви про відвід відсутні.

Водночас колегія суддів досліджує доводи апеляційної скарги щодо порушення принципу ухвалення рішення безстороннім судом в повному обсязі з огляду на приписи ст. 309 ЦПК України та ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до п. 4 ч.1, ч. 3 ст. 309 ЦПК України як підставу для скасування рішень суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення визначено порушення або неправильне застосування норм процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 20, ч.1 ст. 23 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі.

В ухвалі Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 грудня 2016 року в кримінальному провадженні №130/2811/16-к, наданій ОСОБА_2 в судовому засіданні в апеляційній інстанції, встановлено, що Грушковський В.Ю., який на той час працював прокурором прокуратури Вінницької області, є рідним братом судді Сенько Л.Ю., а тому обставина наявності родинних зв'язків в силу ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідачем у цій справі є прокуратура Вінницької області як орган державної влади, повноваженнями на представництво якої у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями наділений її керівник (ст. 11 Закону України «Про прокуратуру»), або особа, уповноважена на представництво інтересів на підставі довіреності (ст. 38 ЦПК України), а не будь-який працівник прокуратури.

Представництво інтересів прокуратури Вінницької області в суді першої інстанції на підставі довіреності здійснювали прокурори Лук'янчук Д.О. та Омельчук А.В. (а.с. 156).

Таким чином, ОСОБА_2 не доведено, що Грушковський В.Ю. є керівником прокуратури Вінницької області чи уповноважений на представництво на підставі довіреності, а як наслідок є стороною або іншою особою, яка бере участь у справі, а тому підстави для відводу судді, зазначені в п. 3 ч.1 ст. 20 ЦПК України відсутні.

Пунктами 2, 4 ст. 20 ЦПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді: пряма чи побічна заінтересованість судді у результаті розгляду справи; якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Застосовуючи об'єктивний критерій, слід з'ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об'єктивно обґрунтованими.

У цьому зв'язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється» (див. рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (Заява N 4785/02), рішення від 10 березня 2010 року, п.п. 66,67, 69,70).

ОСОБА_2 не доведено належними та допустимим доказами особистої упередженості чи заінтересованості судді Сенько Л.Ю. в результатах розгляду цієї справи.

Та обставина, що брат головуючого у справі судді Грушковський В.Ю. працює в прокуратурі Вінницької області, яка є відповідачем у справі, не є безумовною підставою для самовідводу судді. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини «П'єрсак проти Бельгії» (Piersac v. Belgium) (Заява 8692/79), рішення від 1 жовтня 1984 року, п. 30 Суд зазначив, що для того, щоб суди могли вселяти суспільству необхідну довіру, при вирішенні питання відводу судді, який раніше працював в прокуратурі, а згодом бере участь в розгляді справи в суді, необхідно враховувати чи за характером попередньої роботи в прокуратурі цей суддя міг мати відношення до з цієї справи.

В даному випадку підлягає доведенню обставина чи міг Грушковський В.Ю. за характером своєї роботи мати стосунок до кримінальних проваджень №0000020 та №0000021.

З огляду на приписи ч. 3 ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення повноважень, пов'язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов'язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті. Прокурором вищого рівня для прокурорів, керівників та заступників керівників підрозділів місцевої прокуратури є керівник місцевої прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов'язків.

Правом скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих та прокурорів нижчого рівня у межах строків досудового розслідування, передбачених статтею 219 кримінального процесуального кодексу при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування наділені Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, керівник місцевої прокуратури, їх перші заступники та заступники (ч. 6 ст. 36 КПК України).

Згідно із повідомленням Жмеринської місцевої прокуратури здійснення досудового розслідування в кримінальних провадженнях було доручено слідчому СВ Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Майченко А.М. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється прокурором Жмеринської місцевої прокуратури Прокопчуком Д.В. (а.с. 51).

Доказів того, що Грушковський В.Ю. безпосередньо здійснював повноваження нагляду чи процесуального керівництва щодо вказаних кримінальних проваджень, чи був наділений відповідними повноваженнями на підставі ст. 36 КПК України, тобто за характером роботи міг мати стосунок до даних проваджень, ОСОБА_2 надано не було.

Крім того, за повідомленням офіційного сайту Генеральної прокуратури України 26 квітня 2017 року Першою Всеукраїнською конференцією прокурорів Грушковського В.Ю. призначено членом Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, до повноважень якої належить визначення рівня фахової підготовки осіб, які виявили намір зайняти посаду прокурора, та вирішення питань щодо дисциплінарної відповідальності, переведення та звільнення прокурорів з посади. Члени комісії працюють на постійній основі і на час виконання своїх обов'язків відряджаються до комісії. (ст.ст. 73, 74 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи головуючим у справі Сенько Л.Ю. визначено 19 червня 2017 року (а.с. 114).

Тобто на час розгляду зазначеної справи головуючим суддею Сенько Л.Ю., Грушковський В.Ю. повноваження прокурора не здійснював.

З урахуванням вищевикладених обставин, ОСОБА_2 не доведено, наявність об'єктивно обґрунтованих сумнівів в безсторонності та неупередженості судді, інших підстав, передбачених ст. 20 ЦПК України, а також таких порушень норм процесуального законодавства, які призвели до неправильного вирішення справи.

Рішення суду про відмову у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2017 року в частині вимог ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Вінницької області, Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області, Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ Ю.Б. Войтко

/підпис/ І.М. Стадник

Згідно з оригіналом: