Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Брагіній І.В.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3,третя особа Комунальне підприємство «Наше місто» (далі КП «Наше місто»)про визнання втратившими право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 р. позивач звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що квартира АДРЕСА_1 державної форми власності,не приватизована,знаходиться у користуванні позивача на підставі ордеру.

Відповідачі ОСОБА_2та ОСОБА_3відсутні у спірному жилому приміщенні з липня 2005 р.,після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2,остання разом з донькою ОСОБА_3переїхали мешкати за адресою АДРЕСА_2.

Участі в утриманні житла за місцем реєстрації відповідачі не приймають, не користуються спірною квартирою без поважних причин понад встановлений ст.71 ЖК України шестимісячний строк,належне їй майно у квартирі відсутнє.

Позивачем в 2015 р.зареєстрований шлюб з ОСОБА_4,у липні 2017 р.у позивача народився син ОСОБА_5,які фактично проживають з позивачем у спірній квартирі як члени його сім*ї.

Відповідачі залишаються зареєстрованими у спірній квартирі та добровільно припинити реєстрацію не бажають,чим порушують права позивача,який одноосібно сплачує утримання цього житла з урахуванням реєстрації відповідачів та не має можливості оформити субсидію.

Позивач просить суд з підстав,передбачених ст.71 ЖК України,ст.405 ч.2 ЦК України,визнати відповідачів ОСОБА_2та ОСОБА_3втратившими право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1позов підтримав та пояснив,що відповідач ОСОБА_2була зареєстрована у спірній квартирі після реєстрації шлюбу між ними як член сім*ї наймача,після народження донька ОСОБА_3також була зареєстрована як член сім*ї наймача,проте ще у 2003 р.відповідачка ОСОБА_2Ю.з дитиною пішла з квартири,її речі у квартирі відсутні,а у 2005 р.шлюб між ними було розірвано.За цей час відповідачі не виконували обов*язків наймачів утримувати житло,квартирою не цікавились,вселитись не намагались,перешкод для цього позивач їм не створював,відповідачі добровільно відмовились від свого права на користування спірним житлом,водночас,реєстрацію не припиняють.Фактично у квартирі мешкає позивач з новою сім*єю,проте реєстрація відповідачів створює для позивача необхідність оплачувати утримання житла з урахуванням всіх зареєстрованих,чим порушуються його права.Крім того,позивач з урахуванням незначних доходів має право скористатись субсидією,однак через реєстрацію відповідачів і цього зробити не може.Відповідачі спірного житла не потребують,мешкають за іншою адресою.Просить суд з підстав,передбачених ст.71 ЖК України,визнати ОСОБА_2та ОСОБА_3такими,що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_3.

Відповідачі ОСОБА_2та ОСОБА_3О.в судове засідання не з*явились з невідомих причин,викликались шляхом направлення судової повістки за адресою фактичного місця проживання,яка отримана 2.09.2017 р.,про що у справі є поштове повідомлення.

Згідно ст.77 ЦПК України судова повістка вважається доставленою,а відповідачі повідомленими про час та місце проведення судового засідання.

Відповідно до ст.224,225 ЦПК України в зв*язку з неявкою без поважних причин в судове засідання відповідачів,належним чином повідомлених і від яких не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд за згодою позивача розглядає справу на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення.

Представник третьої особи КП «Наше місто» за довіреністю ОСОБА_6С.в судове засідання не з*явився,надав письмову заяву,в якій просив розглядати справу без його участі з прийняттям рішення на розсуд суду.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши представника позивача, дослідивши надані письмові докази у сукупності та допитавши свідка, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

З матеріалів справи суд встановив,що на підставі ордеру № 3891 від 14.09.1990 р.,виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради ОСОБА_1на сім*ю у складі двох осіб,у користування позивача ОСОБА_1,його дружини ОСОБА_7була надана квартира АДРЕСА_1,яка є власністю територіальної громади м.Запоріжжя,знаходиться на балансі КП «Наше місто».

Згідно довідок відділу обліку та моніторінгу інформації про реєстрацію місця проживання від 29.08.2017 р.,відповідачка ОСОБА_2зареєстрована у спірній квартирі як член сім*ї наймача з 1994 р.,відповідачка ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,- з 2010 р.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу,19.07.2005 р.шлюб між ОСОБА_1та ОСОБА_2було розірвано.

При зверненні до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у січні 2012 р.з позовом до ОСОБА_1про стягення аліментів на повнолітню дитину ,відповідачка ОСОБА_2зазначила,що після розірвання шлюбу з позивачем,дитина ОСОБА_3залишилася проживати з нею,вказавши адресу фактичного проживання ІНФОРМАЦІЯ_2.

З наданих позивачем копій квитанції про оплату за утримання спірного житлового приміщення вбачається,що особовий рахунок по оплаті за спірну квартиру відкрито на ОСОБА_1,який вносив кошти з відповідним призначенням на оплату комунальних послуг.

З 15.09.2015 р.ОСОБА_1перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1(дошлюбне прізвище Бахур)Л.В.,має сина ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_3,які на час розгляду справи є членами його сім*ї та мешкають разом з позивачем у спірній квартирі.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до зазначених правових норм,ОСОБА_2та ОСОБА_3,які вселилися в спірне жиле приміщення на законних підставах , мають обґрунтовану презумпцію права на користування жилим приміщенням.

А відтак,позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідачів права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

За роз"ясненнями п.10 постанови Пленуму Верховного Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 року із подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з"ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Згідно довідки «ВРЕЖО-2» № 9157 від 01.12.2011 р.,ОСОБА_2та ОСОБА_3без реєстрації проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4показала,що з 2005 р.вона знайома з позивачем ОСОБА_1та проживає з ним однією сім*ю АДРЕСА_4,а у 2015 р.вони зареєстрували шлюб.В цій квартирі зареєстровані колишня дружина позивача з донькою,які з 2005 р.у квартирі не проживають,оплату не вносять,їх речей у квартирі немає, вселитися у квартиру не намагалися.Позивач тривалий час не ініціював питання про припинення їх реєстрації,чого вони добровільно не зробили,однак наразі після народження у позивача дитини виникла необхідність врегулювати це питання,в тому числі з урахуванням необхідності реєстрації дитини та дружини позивача,оформлення субсідії тощо.

З показів свідка та пояснень позивача судом встановлено, що спірне жиле приміщення не являється місцем проживання відповідачів понад шість місяців, за яке вони як члени сім*ї наймача не оплачують комунальні послуги,їхні речі у квартирі відсутні,перешкод для користування цим житлом позивачем не чинилося.

Таким чином,доводи позивача про відсутність відповідачів у спірному жилому приміщенні понад шість місяців підряд без поважних причин підтверджені доказами,які відповідають вимогам ЦПК України щодо їх належності та допустимості.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінує докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказах.

Докази,на які посилається у позовній заяві ОСОБА_1, були предметом перевірки суду під час розгляду справи,в результаті їх оцінки у сукупності суд дійшов до висновку про те,що вони підтверджують факт не проживання ОСОБА_2та ОСОБА_3О.у спірному житловому приміщенні понад встановлені законом строки та задовольняє позов з підстав,передбачених ст.71 ЖК України.

Оскільки спірне житлове приміщення не являється власністю позивача,застосування до спірних правовідносин ст.405 ч.2 ЦК України не відповідає фактичним обставинам справи,а посилання на цю норму закону за змістом позову недоречні.

На підставі ст. ст.47 Конституції України, ст.ст. 9,71, 72 ЖК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218,294 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_4,ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,втратившими право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко