АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4766/17 Справа № 201/4392/17 Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і витрат

за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_3

на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2017 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_3, в межах ціни позову 2 003 493 гривень 70 коп.

Накладено арешт на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_4, в межах ціни позову 2 003 493 гривень 70 коп. ( а.с.9-10)

З даною ухвалою не погодився ОСОБА_4 та подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність ухвали, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про її скасування в частині накладення арешту на його майно та грошові кошти (а.с.13-15).

Також з ухвалою не погодився ОСОБА_3 та подала апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність ухвали, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про її скасування в частині накладення арешту на її майно та грошові кошти (а.с.18-20).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, ухвалу скасувати та передати питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і витрат (а.с.2-5).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі (а.с. 9-10).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суддя 1 інстанції керувався положеннями ст. ст. 151-152 ЦПК України та посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, із вказаними висновками в повній мірі погодитись неможливо.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно із п. п. 1, 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову ", ухвала про забезпечення позову постановляється відповідно до ст. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Із ухвали судді вбачається, що вона фактично не має обґрунтування як у необхідності застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову як накладення арешту, а має лише посилання щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому суддею не з'ясовано на якому саме рахунку (рахунках) слід арештувати грошові кошти та на яке саме майно слід накласти арешт, враховуючи предмет позову та межі позовних вимог й відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову, суддя 1 інстанції, повинен був перевірити: наявність зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Зі змісту позовної заяви, заяви про забезпечення позову та оскаржуваної ухвали, не вбачається, що судом було перевірено всі вищевказані обставини, необхідні для з'ясування обґрунтованості заяви, та яким чином обрані позивачем й застосовані суддею 1 інстанції засоби забезпечення позову, його забезпечать, а їх не вжиття зробить не можливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При цьому, суддею не враховано, що відповідно до п.5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, і що застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт - позивачем належним чином не вмотивовано, і може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності, та може утруднити чи зробити неможливим користування цим майном.

За таких обставин і з урахуванням того, що суддею 1 інстанції було передчасно вирішено питання про забезпечення позову та з порушенням норм процесуального права, ухвала судді підлягає скасуванню згідно із п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, з передачею питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду 1 інстанції, відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2017 року - скасувати та передати питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: