Справа № 363/697/17 Головуючий у І інстанції Баличева М. Б.
Провадження № 22-ц/780/4778/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 26.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

26 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2017 року у справі за поданням державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_4 до виконання зобовязань, покладених на неї виконавчим листом Вишгородського районного суду Київської області № 2-135/12, виданим 14 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року державний виконавець Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 звернувся до суду з поданням, в якому просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України для боржника ОСОБА_4 без вилучення паспортного документу до виконання зобов'язань, покладених на неї, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на виконанні Вишгородського РВДВС ГТУЮ у Київській області знаходиться виконавчий лист Вишгородського районного суду Київської області № 2-135/12, виданий 14.12.2016 року, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошових коштів на загальну суму 162 241,45 грн.

26.12.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53187366, копію якої направлено боржнику для добровільного виконання, однак боржник від добровільного виконання своїх зобовязань ухиляється, суму боргу не сплатила, на виклики державного виконавця не реагує.

Зважаючи на те, що боржник ОСОБА_6 ухиляється від виконання рішення суду, заявник просив суд постановити ухвалу щодо тимчасового обмеження її у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання зобовязань, покладених на неї судовим рішенням.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2017 року в задоволенні подання державного виконавця відмовлено.

В апеляційній скарзі стягувач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нову ухвалу про задоволення подання державного виконавця.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника стягувача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05 липня 2012 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто майнову та немайнову шкоду, а також судові витрати на загальну суму 162 241,45 грн. На виконання рішення стягувачу 14.12.2016 року видано виконавчий лист (а.с.3-4).

Постановою державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 26.12.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №53187366, боржником за яким є ОСОБА_6 (а.с.5).

29 грудня 2016 року на адресу місця проживання боржника направлена копія постанови про відкриття виконавчого провадження, однак доказів її отримання адресатом матеріали справи не містять.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22 червня 2015 року визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо незвернення до місцевого суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 та зобов'язано державного виконавця звернутись до суду із відповідним поданням (а.с.7).

Суд першої інстанції, постановляючи 29 серпня 2017 року ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця, виходив з його недоведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Відповідно до ст.13 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Так, п.2 ст.6 вищевказаного Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачене міжнародним договором України.

Згідно ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі і безпідставна неявка на виклики державного виконавця.

Обовязковою обставиною, яка підлягає встановленню судом першої інстанції при розгляді даної категорії справ, є факт умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань та доведення цього факту заявником в порядку, встановленому ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до роз»яснень, що містяться в «Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року, особа, яка має невиконані зобов»язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Долучені заявником до подання письмові докази факт умисного ухилення ОСОБА_5 від виконання покладеного на неї рішенням суду обовязку не підтверджують, зокрема заявником не долучено доказів, які б підтверджували, що боржник не зявляється на виклики до виконавчої служби, приховує майно чи змінив місце проживання з метою ухилення від виконання рішення суду.

Крім того, постановою державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 від 21.02.2017 року (а.с.174-175) в рамках виконавчого провадження №53187366 звернуто стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_5, що спростовує посилання виконавця на умисне ухилення боржника від виконання рішення суду.

Оскільки належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що боржник ОСОБА_6 ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї рішенням суду, заявником суду надано не було, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційна скарга стягувача не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2017 року постановлена з додержанням вимог закону, підстави для її скасування відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст.307, 312, 314, 315, 377-1 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: