АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Гаращенка Д.Р., Музичко С.Г.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 2 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування,

встановила:

у листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» страхового відшкодування в розмірі 23 218грн. 70коп., пені в розмірі 13 418грн. 10коп., інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 5 871грн. 07коп. та 3 відсотків річних в розмірі 828грн., стягнення з ОСОБА_3 33 831грн. 30коп. різниці фактичних витрат, що не покриваються страховою компанією, та стягнення ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» судового збору та банківських послуг.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 22 жовтня 2014 року, близько 20 години ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «ГАЗ-3302», державний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Дніпровська набережна - вул. Княжий Затон у м. Києві, порушив правила дорожнього руху, в результаті чого вчинив зіткнення з автомобілем «Suzuki», державний номер НОМЕР_2, та автомобілем «MAZDA», державний номер НОМЕР_3.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 5 грудня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення.

Позивач стверджував, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована СК «УТСК», згідно полісу цивільно-правової відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки АС 9764827, до якої він у встановлений строк звернувся з повідомленням про подію, а 16 січня 2015 року надав усі документи, необхідні для проведення виплати страхового відшкодування, у тому числі заяву на виплату страхового відшкодування. Проте, у визначений законом строк до 16 квітня 2015 року страхова компанія страхове відшкодування йому не виплатила.

Унікальний №753/21670/16-ц
№ апеляційного провадження: №22-ц/796/5012/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Позивач посилався на те, що відповідно до звіту №5030 від 20 квітня 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Suzuki», державний номер НОМЕР_2, становить 46 567грн. 54коп., а вартість матеріального збитку 23 618грн. 70коп., також він поніс додаткові витрати в розмірі 600 грн. на проведення автотоварознавчого дослідження,

- 2 -

що підтверджується квитанцією №567 від 22 квітня 2016 року.

Відповідно до акту виконаних робіт від 8 червня 2016 року розмір ремонтно-відновлювальних робіт його автомобіля становить 56 450грн., тобто фактичні затрати, понесенні ним у зв'язку з відновленням зазначеного автомобіля, становлять 57 050грн., з яких страхова компанія повинна відшкодувати 23 618грн. 70коп. та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 600 грн., за вирахуванням франшизи, розмір якої відповідно до полісу №АС 9764827 становить 1 000грн.

Також позивач вважав, що страхова компанія повинна виплатити страхове відшкодування з урахуванням положень ст. 625 ЦК України за 434 дні прострочки, та пеню відповідно до ст. 36 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, позивач вважав, що на підставі ст. 1194 ЦК України відповідач ОСОБА_3 повинен сплатити 33 831грн. 30коп., як різницю між страховим відшкодуванням 23 218грн. 70коп. та реальними затратами 57 050грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто зі Страхової компанії «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 22 618грн. 70коп. страхового відшкодування; 600грн. витрат за проведення авто-товарознавчого дослідження; 487 грн. 20 коп. судового збору, а всього 23 705 грн. 90 коп., стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 000грн. страхового відшкодування (сума франшизи), 10 грн. судового збору, а всього 1 010 грн. В решті вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, так як страховою компанією страхове відшкодування не виплачено, а сплата пені передбачена Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а статтею 625 ЦК України передбачена виплата 3% річних та інфляційних витрат.

Також представник позивача вважає безпідставним відмову суду у стягненні з ОСОБА_3 різниці між страховою виплатою та завданими збитками.

ПрАТ СК «Українська транспортна страхова компанія», будучи належним чином повідомлене про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.61, 75, 93, 105), свого представника у жодне судове засідання не направило, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність представника страховика.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представників відповідача ОСОБА_3 та третьої особи, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 22 жовтня 2014р. у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «ГАЗ-3302», реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3, та «Suzuki», реєстраційний номер НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_1.

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 5 грудня 2014р. ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до полісу № АС/9764827 від 7 березня 2014р. цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ГАЗ-3302», державний номер НОМЕР_1, застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з лімітом відповідальності за шкоду,

- 3 -

завдану майну - 50 000грн., та встановленою франшизою - 1000грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля«Suzuki», реєстраційний номер НОМЕР_5, є позивач.

24 жовтня 2014р. страховика було повідомлено про настання дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованого автомобіля, а 16 січня 2015р. позивачем подано заяву про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до звіту № 5030 від 20 квітня 2016р. про оцінку транспортного засобу, складеного суб'єктом підприємницької діяльності ФОП «ОСОБА_7» та оцінювачем ОСОБА_8, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Suzuki», реєстраційний номер НОМЕР_5, становить 23 618грн. 70коп.

Згідно акту виконаних робіт № А000004077 від 8 червня 2016р. вартість ремонтних робіт по відновленню автомобіля позивача становить 56 450грн.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22.1. зазначеного закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 даного закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За змістом статті 34 закону страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

З матеріалів справи встановлено, що страховик у визначений законом строк не здійснив необхідні дії для визначення розміру страхового відшкодування та не сплатив страхове відшкодування, у зв'язку із чим позивач самостійно звернувся до спеціаліста за складанням відповідного звіту, за що ним було сплачено 600грн.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про стягнення зі страховика - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 22 618,70грн. страхового відшкодування, з вирахуванням 1000грн. франшизи, та 600грн. за проведення авто товарознавчого дослідження.

Посилання представника ОСОБА_3 у апеляційному суді на те, що вищезазначений

- 4 -

звіт складений спеціалістом, який не має на це повноважень, спростовуються наданими суду документами, згідно яких ОСОБА_7 маєсертифікат суб'єкта оціночної діяльності, а повноваження оцінювача ОСОБА_8 підтверджено кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача та свідоцтвом про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів на ім'я ОСОБА_8

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних зі страховика, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є стороною договору страхування, тому положення ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» правовідносини позивача та страховика не регулюють.

Проте, колегія суддів з таким висновком не погоджується з наступних підстав.

У преамбулі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що він регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Отже, норми вказаного закону регламентують виплату страхового відшкодування не особі, з якою укладений договір обов'язкового страхування, а саме особі, якій був завданий збиток забезпеченим транспортним засобом, а відповідно до ст. 36.5 закону пеня сплачується саме особі, яка має право на отримання страхового відшкодування відповідно до норм даного закону, а не страхувальнику. При цьому, вказаний закон взагалі не передбачає можливості виплати страхового відшкодування страхувальнику.

За таких обставин, саме позивач, як особа яка має право на отримання страхового відшкодування, має право і на отримання пені відповідно до положень вказаної норми закону.

Посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду України від 26 вересня 2012р., колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки постанови Верховного Суду України, прийнятті у зазначену дату відповідно до положень ст. 360-2-360-4 ЦПК України, такого правового висновку не містять.

За змістом статті 36 вказаного закону страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти

рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, у разі невизнання майнових вимог заявника - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Отримавши заяву позивача 16 січня 2015р., відповідач до звернення позивача до суду не надав відповіді про прийняте рішення та не виплатив страхове відшкодування, тому повинен сплатити пеню відповідно до вищезазначеної норми матеріального права, починаючи з 17 квітня 2015р.

- 5 -

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути пеню за період з 16 квітня 2015р. по 23 червня 2016р., виходячи із розміру страхового відшкодування у сумі 23 218грн.

Колегія суддів вважає, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки розмір страхового відшкодування становить 22 618,70грн., а період, з якого позивач набув право на отримання пені, починається з 17 квітня 2015р. При цьому, 600грн., сплачених позивачем за автотоварознавче дослідження, не є страховим відшкодуванням.

Отже, за вказаний період пеня, враховуючи зміну облікової ставки НБУ, становить:

- з 17 квітня 2015р. по 27 серпня 2015р. - 4 944,98грн.;

- з 28 серпня 2015р. по 24 вересня 2015р. - 936,94грн.;

- з 25 вересня 2015р. по 29 жовтня 2015р. - 954,29грн.;

- з 30 жовтня 2015р. по 17 грудня 2015р. - 1336,01грн.;

- з 18 грудня 2015р. по 2 березня 2016р. - 2072,18грн.;

- з 3 березня 2016р. по 21 квітня 2016р. - 1363,28грн.;

- з 22 квітня 2016р. по 26 травня 2015р. - 824,16грн.;

- з 27 травня 2016р. по 23 червня 2016р. - 602,32, а всього 13 034грн. 16коп.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

У справі 6-49цс12 Верховним Судом України висловлена правова позиція про те, що зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549 - 550 ЦК України.

Крім того, стаття 625 ЦК України розміщена в розд. І "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України , а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між позивачем, як потерпілим, та страховиком на підставі договору обов'язкового

- 6 -

страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині.

Розмір інфляційних втрат розраховується виходячи із суми заборгованості та враховуючи сукупний індекс інфляції та становить 5 662,68грн.

Три відсотки річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3% х кількість днів прострочення платежу : 365 : 100. Строк прострочки становить 433 днів, тому стягненню підлягає 805грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 різниці між страховим відшкодуванням та розміром реальних збитків, які поніс позивач на ремонт свого автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що ремонт позивачем проведено через два роки після ДТП, а у його перелік включені складові, які частково не співпадають з висновком експерта, а від проведення відповідної судової експертизи позивач відмовився.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на нормах матеріального права і наданих сторонами доказах.

Ні під час розгляду спору судом першої інстанції, ні під час перегляду у апеляційному суді, ні відповідач ОСОБА_3, ні його представник не заявляли, що позивачем проведені ремонтні роботи, які не пов'язані із пошкодженнями, отриманими у ДТП за участю ОСОБА_3, а суд у своєму рішенні не навів, які саме складові ремонтних робіт не співпадають із висновком експерта.

Та обставина, що позивачем проведені ремонтні роботи у квітні 2016р. не позбавляють його права на отримання відшкодування завданої йому пошкодженням автомобіля матеріальної шкоди.

При цьому, судом першої інстанції не було встановлено, а відповідачем ОСОБА_3 не було надано доказів, що він намагався відшкодувати позивачу завдану його діями шкоду, або, що автомобіль позивача був пошкоджений за вказаний період у іншому ДТП, також відповідач ОСОБА_3 під час розгляду справи у суді першої інстанції не висловлював своїх заперечень проти позовних вимог, а відтак висновок суду ґрунтується на припущеннях, що суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Також суд не врахував, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

У підтвердження своїх вимог позивачем був наданий акт виконаних робіт, який не був спростований відповідачем ОСОБА_3, а тому суд першої інстанції не мав підстав для не прийняття наданих позивачем доказів.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

- 7 -

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивачем суду першої інстанції надано акт виконаних ремонтних робіт від 25 квітня 2016р. на загальну суму 56 450грн., у апеляційному суді позивачем надана копія товарного чеку про оплату вказаних робіт, а тому відповідач ОСОБА_3, як особа винна у ДТП, повинен відшкодувати різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, яке повинен виплатити страховик у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку устраховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи позовні вимоги, заявлені до ОСОБА_3, неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених до ОСОБА_3 позовних вимог.

У зв'язку із ухваленням нового рішення підлягає перегляду рішення суду в частині відшкодування позивачу судових витрат у вигляді сплати судового збору.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з ПрАТ СК «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 427грн. 21коп. за подачу позову та 469грн. 93коп. за подачу апеляційної скарги, а всього 897,14грн., а з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у сумі 338грн. 31коп. за подачу позовної заяви та 372грн. 14коп. за подачу апеляційної скарги, а всього 710,45грн.

Вимоги позивача про стягнення з ПрАТ СК «Українська транспортна страхова компанія» банківських послуг задоволенню не підлягає, так як вказані витрати не є судовими витратами і їх відшкодування не передбачено чинним законодавством.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 2 березня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 22 618грн. 70коп. страхового відшкодування, 600грн. витрат за автотоварознавче дослідження, 13 034грн. 16коп. пені, 805грн. - 3% річних, 5 662грн. 68коп. інфляційних втрат, 897грн. 14коп. судового збору, а всього 43 617грн. 68коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 33 831грн. 30коп. матеріальної шкоди, 710грн. 45коп. судового збору, а всього 34 541грн. 75коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

- 8 -

двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: