ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/585/17
Провадження № 2/210/987/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"29" травня 2017 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Літвіненко Н.А.
при секретарі Севанян М. Б.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном,
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні власністю квартирою.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з 23 грудня 1988 року по 10 серпня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від шлюбу з яким позивач має двох дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_5. У квітні 2006 року позивач по справі після смерті своєї матері, ОСОБА_6, отримала спадщину, у вигляді двохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. Станом на час звернення до суду в зазначеній квартирі прописані позивач та двоє її дітей. ОСОБА_3 веде аморальний спосіб життя, проживання разом з ним в одному будинку стало зовсім нестерпним. Відповідач зловживає алкогольними напоями, часто влаштовує сварки та навіть бійки, принижують Позивача перед сусідами та родичами. Неодноразово влаштовував за відсутності Позивачки вдома, зустрічі зі своїми друзями, що супроводжується алкогольними приступами та руйнуванням житла. Позивачу неодноразово доводилось викликати поліцію аби його вгамувати.
Окрім того, Відповідач почав виносити побутову техніку, ювелірні прикраси та особисті речі Позивачки, з метою закладення їх до ломбардів. Почав отримувати кредити та займи, вказуючи Позивачку як довірену особу, після чого ОСОБА_2 мала непередбачувані витрати та душевні хвилювання. В утриманні квартири, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ, відповідач участі не приймає, чим завдає Позивачці значних матеріальних збитків.
Просить суд усунути перешкоди в користуванні належній їй власністю шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_3, 20.07.1992 р. з квартири АДРЕСА_2.
Позивач, ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не надіслав, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 81518591 від 01.03.2017 року власником майна квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_7.
Відповідно до довідки про зареєстрованих осіб від 11.01.2017 р. № 91, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян ОСОБА_8 районної у місті ради уповноваженому власнику ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, в тому, що у вказаному житловому приміщенні зареєстровано 3 члена сімї: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Відповідно до свідоцтва про народження серії VI-КИ № 353225 від 30.07.1992 року позивач ОСОБА_2 є матірю відповідача ОСОБА_5
Відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, часто влаштовує сварки та навіть бійки, принижуючи Позивача, як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів - копії Талону повідомлення № 7464 про прийняття заяви, копії Висновку ЖЕО 356 про проведення перевірки за викликом, Позивачу неодноразово доводилось викликати поліцію у звязку з його аморальною поведінкою.
Окрім того, як вбачається з копії договорів прийняття закладу від 29.05.2016 року, від 14.04.2015 року та від 27.04.2016 року Відповідач неодноразово здійснював заставу майна до ломбардів. та укладав кредитні договори.
Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте життя, окрім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до цих положень кожен має право окреслити межу між собою та іншими, яку неможна перетинати всупереч його бажання. Це прагнення людини закріплено в ст.8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (Рим,4.11.1950 р), яка декларує, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя, житла. Виходячи із основних положень практики Європейського суду з прав людини, який ухвалив, що право на повагу до приватного життя включає фізичну моральну та психологічну недоторканість людини (Дело PRETTY v. THE UNITED KINGDOM Рішення ЄСПЛ від 29 квітня 2002 року) Концепція житла включає в себе право на безпечне користування місця проживання в умовах миру та поваги та гідності і ст. 8 Конвенції таким чином пропонує захист особистого життя та житла від будь-яких посягань та порушень суспільного порядку.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Також дана позиція викладена у ч. 1 ст. 321 ЦК України, де сказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї. Інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Оскільки розрахунок платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для позивача в користуванні цією жилою площею. Відповідач на вказаній житловій площі не проживає, перебування його на реєстраційному обліку значно збільшує суму комунальних платежів позивача.
Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим у належній позивачу квартирі, порушує його права та законні інтереси, порушує право власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, передбачені ст. 319 ЦК України.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 191 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, це житлове приміщення не є його місцем проживання або місцем перебування, тому він має бути визнаний особою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житлового приміщення.
Відповідно до абзацу 2 п. 33 постанови пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач, який вселився в спірну квартиру з дозволу позивача систематично порушує правила співжиття, створює для позивачки та її дочки, які проживають в квартирі, неможливі умови для сумісного проживання з ним в квартирі, а засоби громадського впливу, звернення до правоохоронних органів, притягнення до кримінальної відповідальності виявились безрезультатними, що створює небезпеку для життя та здоровя позивача та її дитини, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 71,72, 116 ЖК України, ст..ст. 316-319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 12, 15, 57, 60, 118, 119, 169, 209, 212 218, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Зняти з реєстрації ОСОБА_3 з належної ОСОБА_2 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та вразі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: Н. А. Літвіненко