У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від

21 грудня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про стягнення компенсації, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 08 липня 2015 року, стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 25 401 грн 48 коп. втрачений заробіток у зв'язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності.

Зазначивши, що 21 серпня 2015 року йому видано виконавчий лист про стягнення компенсації з Державної казначейської служби України, однак дані кошти він отримав лише 01 лютого 2016 року. Внаслідок бездіяльності Державної казначейської служби України протягом 579 днів, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача компенсацію за порушення встановленого законом строку в розмірі 3% - 1 208 грн 83 коп. та індекс інфляції - 114 179 грн 65 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що поданий позивачем виконавчий лист містить резолютивну частину про відшкодування шкоди за рахунок Державного бюджету України, тобто його виконання здійснюється виключно відповідно до пункту 35 розділу «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам».

З висновками суддів не можна не погодитися з огляду на таке.

Встановлено, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 08 липня 2015 року, на підставі яких 21 серпня 2015 року видано виконавчий лист № 279/1113/15-ц, стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2

25 401 грн 48 коп. втраченого заробітку в зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Головне управління Казначейства України, керуючись Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, якою затверджено порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, 29 жовтня 2015 року направило для списання коштів виконавчий лист № 279/1113/15-ц

01 лютого 2015 року Казначейством перераховано кошти у сумі 25 401 грн 48 коп. на користь стягувача згідно з виконавчим листом № 279/1113/15-ц.

Згідно з ч.1 п. 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до Бюджетного кодексу Українита пунктів 3, 23 Порядку безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за черговістю надходження таких рішень (виконавчих документів).

Відповідно до абзацу 2 підпункту 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, У порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень.

01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

Статтею 2 Закону закріплено принцип, згідно з яким держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: - державний орган; - державні підприємство, установа, організація; - юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові № 6-2759цс15 від 20 січня 2016 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Враховуючи наведене, суди дійшли обґрунтованого висновку, що спірні правовідносини виникли з адміністративних правовідносин щодо невиконання судового рішення в цивільній справі та Законом України «Про виконавче провадження» передбачений порядок виконання судового рішення

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Зводяться до оцінки доказів по справі, яким суди дали належну правову оцінку.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від

21 грудня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про стягнення компенсації, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович