Справа № 345/4445/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1514/2017
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Матківський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: представника апелянта ОСОБА_1, представника ПАТ «УкрСиббанк» Матвійчука М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту №0 П1 від 30.01.2008 та договору іпотеки від 30.01.2008 недійсними, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення договору поруки за договором поруки №0 П1 від 30.01.2008, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про припинення договору поруки за договором поруки №0 П1 від 30.01.2008 року, з апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 11 серпня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 представник ПАТ КБ «УкрСиббанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення солідарно та достроково суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені.

Заявлені вимоги представник обґрунтовує тим, що 30.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» - з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 (до зміни прізвища - ОСОБА_6) ОСОБА_7 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до умов вказаного договору, АКІБ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_6 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 30 500,00 доларів США, а остання зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 29.01.2029 року, згідно із графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,40% річних. Згідно зазначеного договору, погашення суми кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 345,00 доларів США. День сплати цих платежів - 28 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти.

Для забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_6 за договором про надання споживчого кредиту, у відповідності до ст. 546 ЦК України, між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 ОСОБА_5 були укладені відповідні договори поруки.

Враховуючи, що ОСОБА_3 всупереч умовам кредитного договору, не здійснювала платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, порушила взяті на себе зобов'язання, на 19.11.2015 року утворилась заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, яка становить 28 046,80 доларів США та пеня у розмірі 12 940,12 гривень, з яких: 25 669, 07 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом; 2 377,73 доларів США - заборгованість по простроченим процентах за користування кредитом; 3 643,95 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 9 296,17 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за користування кредитом.

22.08.2015 року відповідачам за первісним позовом було направлено вимоги про погашення простроченої заборгованості, однак, на час звернення до суду вони свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним, не виконали.

Представник позивача просив ухвалити рішення про солідарне стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 суми боргу по поверненню кредитних коштів та відсотків за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30.01.2008 в розмірі 28 046,80 доларів США; стягнути солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 суму боргу по сплаті пені за договором про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0 від 30.01.2008 року в розмірі 12 940,12 гривень; стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь АТ «УкрСиббанк» суми сплаченого судового збору в розмірі 10 254,59 гривень.

У січні 2017 представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_3, подав до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту «0 від 30.01.2008 року та договору іпотеки від 30.01.2008 року недійсними.

Позовні вимоги представник ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що під час укладання договору про надання споживчого кредиту №0 від 30.01.2008 року, банком було порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ряд вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року за №168, інше цивільне законодавство, що регулює дані правовідносини.

Умовами кредитного договору та додатками до нього, загальна вартість кредиту не визначена. Додаток №1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» до договору, не містить даних щодо розмірів нарахованих процентів за користування кредитом та інших фінансових зобов'язань позичальника за кожним платіжним періодом протягом строку кредитування, визначеного п.п. 1.2.2 договору. Даний графік розрахований на строк з 30.01.2008 по 01.01.2022 років, а строк кредитування, визначений договором по 29.01.2029 року. Зазначений графік не містить законодавчо передбаченої інформації за кожним платіжним періодом.

Крім того, ПАТ «УкрСиббанк» не повідомив позичальника про реальну процентну ставку та суму абсолютного значення подорожчання кредиту, у зв'язку з чим позичальник не мав достовірної інформації про істотні умови кредитування та про сукупну вартість кредиту, що є підставою для визнання правочину недійсним та свідчить про нечесну підприємницьку практику.

Зазначає, що оскільки договір іпотеки від 30.01.2008 року, укладений між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 є похідним від договору про надання споживчого кредиту №0 від 30.01.2008 року, то він також підлягає визнанню недійсним.

З порушенням ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банком не було проведено у письмовій формі переддоговірної роботи щодо повідомлення ОСОБА_3 про наявні форми кредитування, відмінності між ними, орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Також, ОСОБА_6 (ОСОБА_3І.) не попереджалась про валютні ризики та іншу інформацію, що визначена п. 3.8 постанови правління НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Всупереч п. 3.6 цієї ж постанови, ПАТ «УкрСиббанк» додатком №2 «Тарифи банку» до кредитного договору, передбачив низку комісій, зокрема, за надання кредиту, за надання кредитної лінії, за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (окрім пролонгації та збільшення ліміту кредиту), комісія за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (при пролонгації).

05.01.2017 року та 23. 01. 2017 року відповідачі за первісним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до суду зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення договору поруки №0 П1 від 30.01.2008 року.

Вимоги позивачі обґрунтували тим, що 30.01.2008 року між ОСОБА_6 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту. У якості забезпечення виконання зобов'язань за даним договором, між кредитором та ОСОБА_5, а також між кредитором та ОСОБА_4 30.01.2008 року були укладені відповідні договори поруки. П. 2.1 зазначених договорів передбачалось, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

На момент укладання вказаних вище договорів, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобов'язалися солідарно відповідати за виконання ОСОБА_6 зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати саме 12,4 % річних за використання кредитних коштів в межах установленого строку кредитування. Додаткові угоди про внесення змін (доповнень) до договору, згідно з якими змінюється розмір процентної ставки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не надавались та ним не підписувались.

Однак, із довідки-розрахунку заборгованості за кредитом, яка міститься в матеріалах цивільної справи №345/4445/15-ц, вбачається, що процентна ставка річних за користування кредитом була неодноразово без їхньої згоди збільшена із 12,4 % до 24,8 %.

Вимогу до поручителів про виконання ними солідарно з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто, упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). Так як, основним договором передбачена сплата щомісячних платежів, а згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом, починаючи з 28.01.2015 року позичальником не вносились чергові місячні платежі, тому шестимісячний строк необхідно відраховувати саме з 28.01.2015 року. Тобто, ПАТ «УкрСиббанк» мав пред'явити вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов'язання за договором до 28.07.2015 року. ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом 07.12.2015 року, що свідчить про пропущення строку звернення до суду.

На підставі наведеного, відповідачі за первісним позовом просили суд припинити поруку за договором поруки №0 П1 від 30.01.2008 року, укладеним між ним та АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк»).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 11 серпня 2017 року первісний позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь ПАТ «УкрСиббанк» суму кредитних коштів та відсотків за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 30.01.2008 року в розмірі 28 046,80 (двадцять вісім тисяч сорок шість) доларів США (вісімдесят) центів.

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по сплаті пені за договором про надання споживчого кредиту від 30.01.2008 року у розмірі 12 940,12 (дванадцять тисяч дев'ятсот сорок) гривень (дванадцять) копійок.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» 10 254, 59 гривень сплаченого судового збору.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту №0 П1 від 30.01.2008 року та договору іпотеки від 30.01.2008 року недійсними - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення договору поруки за договором поруки №0 П1 від 30.01.2008 року - задоволено.

Припинено поруку за договором поруки №0 П1 від 30.01.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк»), ОСОБА_4 та ОСОБА_5

На дане рішення представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову банку до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, а зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому перегляду не підлягає.

Представник апелянта у скарзі зазначає, що рішення є неповним та необґрунтованим, суд не з'ясував, чи відповідають надані позивачем докази вимогам належності та допустимості, не дотримано вимог щодо повноти та всебічності розгляду справи.

Вважає, що позовну заяву подано не уповноваженою особою, статут до матеріалів справи не долучений.

Суд першої інстанції не взяв до уваги його доводи про те, що під час укладання договору про надання споживчого кредиту №0 від 30.01.2008 року, банком було порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ряд вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року за №168, інше цивільне законодавство, що регулює дані правовідносини.

У договорі не визначена загальна сукупна вартість кредиту, не розписана докладно сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом, договір є несправедливий, з метою отримання прихованого прибутку, що свідчить про нечесну підприємницьку практику. Договір іпотеки є похідним від кредитного договору, тому також є недійсним.

З порушенням вимог ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», не було проведено у письмовій формі переддоговірні роботи щодо повідомлення позивача про наявні форми кредитування, відмінності між ними, сукупну вартість, тощо.

Умови п. 9.2. Договору про збільшення процентної ставки є дискримінаційними щодо позичальника, не попереджено про валютні ризики.

Довідка про стан заборгованості, яку позивачем подано до позовної заяви, не може бути належним та допустимим доказом розміру грошових вимог позивача оскільки не підписана уповноважною особою. У ній відсутні платежі, які здійснювала ОСОБА_3, зокрема від 31.01.2008 року на суму 2310,38 гривень Вважає розрахунок заборгованості необґрунтованим. Відповідно до умов договору, за користування кредитом передбачено сплату 12.4% річних, однак банком нароховано 24,8% річних.

Пункти, які зазначені в додатковій угоді №1 до договору не відповідають умовам основного договору. В судовому засіданні було заявлено клопотання про призначення судової економічної експертизи, які судом безпідставно відмовлено. Також було заявлено клопотання про витребування ряд письмових доказів, яке теж залишено без задоволення.

Вважає, що суд повинен був застосувати положення статтей 11, 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», статті 203, 215 ЦК України, які узгоджуються з правовою позицією ВСУ, викладеної в постанові №6-1341 цс15 від 02.12.2015 року що стосується визнання недійсним споживчого договору.

Позивачем не доведено факту отримання позичальником інформації у письмовій формі у вигляді інформаційного листа чи пам'ятки з усіма умовами кредитування перед підписання кредитного договору. Оскільки банком не виконано всі вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо надання повної інформації про умови кредитування, відмову у зустрічному позові вважає необґрунтованою.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, представника позивача, який вимоги скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи, позовні вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3 нарахованої на 19.11.2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язання за договором не виконала, тому повинна виплатити кредитору нарахований розмір заборгованості за умовами укладеного договору.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд дійшов висновку, що законних підстав для визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту № від 30.01.2008 року та договору іпотеки не має і відповідачем не надано доказів для задоволення таких вимог.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 30.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ«УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (а.с.6-16, том №1).

ОСОБА_6 у зв'язку із реєстрацією шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного кредитного договору, банк зобов'язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у сумі 30 500,00 доларів США, сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Кредит надався позичальнику для його особистих потреб, а саме для придбання трьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1.4 договору).

П.п. 1.2.2 договору встановлений строк повернення кредитних коштів - не пізніше 29.01.2029 року. Позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 345,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів, розмір яких може змінитися у випадку зміни процентної ставки згідно з п.п. 1.3.1, 10.2 цього договору.

Пунктом 1.3.1 договору передбачено, що за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 12,4 % річних. По закінченню 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 10.2 даного договору.

Сторони домовились, що умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених п. 10.2 договору (п. 1.3.2 договору).

Згідно п. 10.2 кредитного договору, до таких обставин, зокрема, належить порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором).

30.01.2008 року між ОСОБА_6 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 30.01.2008 року. У зазначеній угоді сторони погодили графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, який є додатком №1 до договору і його невід'ємною частиною (а.с. 17-19, том №1) та який підписаний представником банку і ОСОБА_6; додано тарифи банку, які є додатком №2, сплату комісії на умовах договору та за наявності обставин вказаних у договорі процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в позмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п.1.3.1. основного договору.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, банком прийнято заставу нерухості, а саме трьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: м. Калуш, вул. Б. Хмельницького, 40/3.

ОСОБА_6 31.01.2008 року подала заяву на видачу готівки (а.с. 12, том №3). Згідно п.п. 1.5 кредитного договору передбачалось, що грошові кошти зараховуються на поточний рахунок позичальника - НОМЕР_1. Видача банком кредитних коштів на зазначений вище рахунок підтверджується меморіальним ордером № від 31.01.2008 року, в якому одержувачем зазначена ОСОБА_3 (а.с.2, том №2).

Також судом встановлено, що 31.01.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» в особі начальника відділення №18 АКІБ «УкрСиббанк» Микитинського І.І. та ОСОБА_6 уклали договір іпотеки. Згідно з яким іпотекодавець - ОСОБА_6 передала в іпотеку іпотекодержателю - АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.01.2008 року (а.с. 181-182, том №1).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач порушував умови, передбачені цим договором.

Як вбачається з наданої банком довідки-розрахунку заборгованості в період з лютого 2008 року по січень 2015 року (а.с.24-26, том №1), позичальником не було допущено прострочень щомісячних платежів з повернення кредиту, за виключенням кількох випадків. Однак, починаючи з березня 2015 року ОСОБА_6 систематично не здійснювала належних щомісячних платежів на погашення кредитної заборгованості (а.с.26, т.1).

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 кредитних зобов'язань на 19.11.2015 року у неї утворилась заборгованість в розмірі 28 046,80 доларів США , яка складається з наступного: заборгованість за простроченим кредитом - 25 669,07 доларів США (а.с. 24-26, том №1), заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом - 2 377,73 доларів США (а.с.26-32, т.1). Також банком розраховано пеню відповідно до п.8.1 договору про надання споживчого кредиту №0, в розмірі 12 940,12 гривень, яка складається з: пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 3 643,95 гривень, пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 296,17 гривень (а.с.33, том №1).

20.08.2015 року банк надіслав вимогу відповідачам про погашення простроченої заборгованості у розмірі 575, 88 доларів США за кредитом та 1 561,51 доларів США за процентами протягом 31 календарного дня з дати одержання вимоги, а у випадку нездійснення такого погашення, з наступного дня після закінчення цього строку, у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення зазначених вимог, банк вимагав дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів за його користування в сумі 27 230 доларів США. Зазначені вимоги позичальником залишились без виконання.

Будь-яких доказів на спростування доводів позивача та вказаного розрахунку заборгованості відповідачем чи її представником суду не надано.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Доводи ОСОБА_3 при обґрунтуванні позовних вимог про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів зводяться до того, що при укладенні кредитного договору її не проінформували належним чином щодо загальної сукупної вартості кредиту та її складових, умови укладеного між сторонами у справі договору суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів», не відповідають Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України 10 травня 2007 року за N 168, оскільки не містять відомостей щодо детального розпису загальної сукупної вартості кредиту та її складових.

В оспорюваному договорі про надання споживчого кредиту зазначено, сума кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Відповідно укладеної додаткової угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 30.01.2008 року сторонами погоджено графік платежів з визначенням сукупної вартості кредиту, які є невідємною частиною договору про надання споживчого кредиту. У зазначеному додатку встановлено, що на 01.01.2022 року відповідач ОСОБА_3 повинна усього сплатити 30500 доларів США, 51,410,04 доларів США, як проценти за користування кредитом, також виплати по комісії, страхуванню, державне мито за посвідчення договору іпотеки, послуги нотаріуса та послуги за проведення експертної оцінки предмету забезпечення.

Тому представник ОСОБА_3 необґрунтовано зазначає у позовній заяві та апеляційній скарзі, що при укладенні споживчого кредиту позикодавцем не доведено до відома позичальника про сукупну вартість кредиту та не надано іншу необхідну інформацію для даного виду кредитування.

При підписанні кредитного договору від 30.01.2008 року, зокрема п. 9.2 позичальник ОСОБА_3 підтвердила свою здатність виконувати умови договору, який не суперечить будь-яким обмеженням про відсутність будь-яких перешкод для виконання його умов, повністю розуміла усі умови договору, свої права та обов'язки і погодилася з ними.

Відповідно до пунктів 10.10, 10.13, 10.14 погодженого договору про надання споживчого кредиту, зазначено, що сторони укладаючи договір керувались принципами свободи договору, домовилися про форму його укладення та інші особливі умови. Підписання даного договору позичальником свідчить про те, що усі умови договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Перед підписанням даного договору позичальником, тобто відповідачем ОСОБА_3 отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Не виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту у разі порушення умов договору, в порядку встановленому розділом 12 договору, вважається істотним порушенням умов цього договору.

Представник позивача у засіданні суду першої інстанції та апеляційної інстанції наголошував на тому, що перед підписання даного договору позичальником вона отримала інформаційний лист відповідно до . 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» де було передбачено у письмовій формі усі умови споживчого кредиту, його ризики та варіанти повернення позичених сум, а відповідачем та його представником не подано жодного доказу про неотримання даного інформаційного листа, а навпаки про вчинення такої дії позичальник особисто розписалась на аркуші договору (т. 1 а.с.14).

В апеляційній скарзі представник апелянта необґрунтовано зазначає, що відповідно до довідки розрахунку заборгованості за кредитом, поданої банком не зараховано для погашення сплати кредиту 2310,38 гривень, згідно поданої квитанції.

Відповідно до розрахунків банку зазначена сума є одноразовою сплатою комісії за перерахунок кредитних коштів, яка внесена позичальником у день отримання кредиту і у послідуючому комісія банком більше не нараховувалась. Тобто, зазначена комісія є одноразовою платою за послугу Банку у день отримання кредитних коштів на рахунок позичальника, яка за ці ж кошти придбала квартиру, а не платою за обслуговування кредиту, що є обов»язком Банку, який не може перекладатись на споживача. Згідно графіка погашення заборгованості та усіх розрахунків комісія чи інші види платежів, позивачем не нараховувались. Зазначені обставини також підтверджуються копіями документів із кредитної справи Банку (т.3 а.с. 1-24).

Правильність розрахунків та усі платежі за даним кредитним договором позивач підтвердив не тільки довідкою розрахунком на ( а.с. 24-34 т.1), а й виписками руху коштів по споживчому кредиту з 2008-2017 роки включно, які знаходяться на а.с. 35-58 т.2 та а.с. 25-47 т.3. У зазначених виписках руху коштів відображено кожне найменування та призначення платежів, які проводились позичальником ОСОБА_3

Представник апелянта у скарзі необґрунтовано зазначає, що пункти додаткової угоди №1 від 30.01.2008 року не відповідають умовам основного договору та, що позовна заява від імені банку до суду подана не уповноваженою особою.

Відповідно до змісту додаткової угоди №1 позичальник підтвердила не тільки дійсність умов даної додаткової угоди, а й усі інші умови основного договору про надання споживчого кредиту із зазначенням дії додаткової угоди до повного виконання зобов'язання.

Разом із позовною заявою про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 07.12.2015 року представником позивача також подано довіреність про підтвердження повноважень для звернення до суду. Дані повноваження підтверджені представником позивача протягом усього часу розгляду справи, перевірені судом першої інстанції, тому представник апелянта помилково вважає, що до суду з даним позовом звернулась не уповноважена особа Банку.

Апеляційним судом також встановлено, що з часу отримання позичальником кредиту по 19.11.2015 року Банком для ОСОБА_9 нараховано підвищених відсотків всього на суму 77,53 долара США частину із яких відповідач сплатила, тобто погоджувалась із підвищенням відсотків за прострочення їх сплати і жодного разу не оспорювала сплаченої суми чи умов додатку №1 про порядок подвійного нарахування відсотків передбаченого п. 1.3.1. В інших випадках для позичальника банком підвищені відсотки не нараховувались і представник апелянта помилково вважає, що подвійні відсотки, тобто 24,8 % нараховано за умовами, які не передбачені цим договором. Довідкою-рахунком заборгованості за кредитом підтверджено, що відповідач ОСОБА_10 усього сплатила 4830,93 доларів США кредиту внаслідок чого залишилось для погашення тіла кредиту 25669,07 доларів США, 24508,91 доларів США процентів та 2310,38 гривень комісії.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність доводів ОСОБА_3 про те, що кредитний та іпотечний договора необхідно визнати недійсними через порушення її права як споживача з боку відповідача.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення про відмову в задоволенні позову.

При вирішенні позовних вимог судом, на думку колегії суддів, правильно визначено характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами; вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 11 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк