Справа № 199/8294/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

08.06.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнання права власності на ? частину автомобіля, третя особа: Регіональний сервісний центр в Дніпропетровській області,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на ? частину майна. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що вона з 11 жовтня 1991 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.04.2016 року.

Під час шлюбу 10.04.2013 року було придбано автомобіль ЗИЛ-ММЗ, 1987 року випуску, шасі № НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1 який зареєстровано на відповідача ОСОБА_2, у зв'язку з цим позивач вважає зазначений автомобіль спільним майном подружжя.

Проте, 22.03.2016 року автомобіль ЗИЛ-ММЗ, 1987 року випуску, шасі № НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1, було перереєстровано на підставі договору купівлі-продажу № 1242/4065 від 19.03.2016 року на іншого власника ОСОБА_3, без згоди позивачки, однак реалізація автомобіля є правочином зі значною вартістю, а отже на думку позивачки потребує її письмової згоди, як другого із подружжя.

У зв'язку з цим позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу №1242/4065 від 19.03.2016 року укладений між відповідачами, автомобіля ЗИЛ-ММЗ 554, 1987 року випуску, шасі № НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1, недійсним та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного автомобіля.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечувала, та суду пояснила, що питання щодо розподілу майна подружжя вже було вирішено в судовому порядку та автомобіль ЗИЛ-ММЗ 554, 1987 року випуску, шасі № НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1 не входив до спільного майна подружжя, крім того вважає, що позивачем не доведено, що зазначений автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя та він є спільною власністю подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про місце, дату та час судового розгляду повідомлена належним чином, про причину не явки суду не повідомила.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, просила слухати справу у відсутності її представника та винести рішення згідно чинного законодавства.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11 жовтня 1991 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.04.2016 року.

Під час шлюбу 10.04.2013 року подружжям було придбано автомобіль ЗИЛ-ММЗ, 1987 року випуску, шасі № НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1, який зареєстровано на відповідача ОСОБА_2. Таким чином, спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя згідно ст. 60 СК України, доказів протилежного відповідачем суду не надано.

22.03.2016 року між відповідачами по справі укладено договір купівлі продажу автомобілю ЗИЛ-ММЗ, 1987 року випуску, шасі № НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1, без згоди позивача.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку можна дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-1587/16 цс від 12.10.2016 року.

Проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідачі по справі, зокрема відповідач ОСОБА_3, діяла недобросовісно, та знала, що спірне рухоме майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог статті 11 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому суд також враховує і роз'яснення, викладені в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,згідно яких у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом про відшкодування частини вартості спільного майна подружжя, яке було відчужене проти його волі та використане на свій розсуд не в інтересах сім'ї.

Керуючись ст.ст. 60,65,69-71 СК України, ст. ст. 5, 10, 11, 15,212-218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнання права власності на ? частину автомобіля,- відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, що не були присутніми при його проголошенні,- у той же строк з часу отримання копії рішення.

Суддя