Справа № 415/5860/17
Провадження № 2/415/2006/17
18.10.17 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Коваленко Н.В.,
за участю: секретаря судового засідання Данько Л.С.,
позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у праві користування власністю, -
До Лисичанського міського суду Луганської області звернулись позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, із позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у праві користування власністю, виселення.
В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що їм на праві сумісної власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою зареєстровані донька позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та онуки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5. У 2015 році відповідачі залишили місце своєї реєстрації та виїхали за межі України. Реєстрація відповідачів заважає позивачам вільно користуватися своєю власністю. На підставі викладеного, позивачі змушені звернутись до суду.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, та просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.
Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до поштового повідомлення, був повідомлений через ОСОБА_1, що було також підтверджено нею в ході розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судове засідання не з'явились, відповідно до поштових повідомлень, були повідомлені через ОСОБА_1, що було також підтверджено нею в ході розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.
Розглянувши відомості про належне повідомлення відповідачів про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розгляд справи провести за їх відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що вона є сусідкою позивачів. Відповідач ОСОБА_3 є донькою позивача ОСОБА_1, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - є її онуками. Відповідачів бачила приблизно в кінці 2014 року-початку 2015 року. Свідок бачила, що відповідачі вивозили свої речі з квартири позивачів. Зі слів позивача їй відомо що відповідачі мешкають у Карелії.
Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_7 пояснила, що вона є сусідкою позивачів. Відповідач ОСОБА_3 є донькою позивача ОСОБА_1, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - є її онуками. Останній раз свідок бачила відповідачів на прикінці 2014 року. Зі слів позивача ОСОБА_8 свідку відомо, що відповідачі переїхали до Росії. Свідок бачила, як відповідачі вивозили з квартири позивачів свої речі.
Вислухавши пояснення учасників процесу, які прибули у судове засідання, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.
З копії свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 16.05.2000 року квартира, що знаходитьЖовтневоїдресою: АДРЕСА_1) належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2.
Як вбачається з довідки №7078/10-02 від 28.10.2016 року, виданої відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради, до складу сім'ї/зареєстрованих входять: ОСОБА_1 - власник; ОСОБА_2 -спів-син; ОСОБА_3 - донька, ОСОБА_4 - онука, ОСОБА_5 - онука.
Згідно довідки №409 від 06.09.2017 року, наданої головою будинкового комітету, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не мешкають за адресою: АДРЕСА_1 з січня 2015 року.
Копія нотаріально посвідченої довіреності, що складена в м. Петрозаводськ Республіка Карелія від відповідачів які довіряють ОСОБА_1 представляти їх інтереси в установах з подання від їх імені заяв про зняття їх з обліку за адресою:АДРЕСА_1.
В судовому засіданні встановлено, що на виконання вимог Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» від 9 квітня 2015 року № 317-VIII , Лисичанська міська рада рішеннями від 24.12.2015 р. №4/43 та від 27.01.2016 р. №6/72 затвердила Перелік перейменованих вулиць, провулків, проспекту, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму. Згідно якого кв. Жовтневої Революції перейменовано на кв. Східний.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідача, суд зазначає наступне.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 33, 34, 36 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Крім того, в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс 11 Верховний суд України виклав правову позицію, якою чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сім'ї власника або ж наймача. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Оскільки зазначена правова позиція стосується спору, який виник з аналогічних обставин, які встановленні по цій справі, на цей спір також поширюються вказані норми матеріального права, то відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо їх застосування, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися судом по цій справі. Підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у наведеному висновку Верховного Суду України, не встановлено.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст. ст. 3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, вимоги позивачів знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, також беручи до уваги відсутність відповідачів в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
При зверненні до суду з даним позовом позивачами було сплачено судовий збір. Проте, оскільки позивачі не наполягали на стягненні з відповідачів понесених ними судових витрат при зверненні з позовом до суду, суд не вбачає підстав для його стягнення з відповідачів.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215, 294, 296 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 321, 391, 405 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у праві користування власністю - задовольнити.
Усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1, ОСОБА_2 на праві власності квартирою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Повний текст рішення виготовлений 19 жовтня 2017 року.
Суддя Н.В. Коваленко