Провадження № 2-н/761/463/2017
У Х В А Л А

Іменем України

06 жовтня 2017 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Савицький О.А., вирішуючи питання про відкриття наказного провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, боржник: ОСОБА_2, про видачу судового наказу про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

03.10.2017 року на адресу Шевченківського районного суду м.Києва надійшла заява ОСОБА_1, боржник: ОСОБА_2, про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

При цьому, як вбачається, заявник просить видати судовий наказ про стягнення з боржника на її користь аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В свою чергу, положеннями ст. 95 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Разом з тим, згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Крім того, згідно роз'яснень, які містяться в п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 року № 14, наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Таким чином, враховуючи те, що наказне провадження є спрощеним порядком розгляду справи, а вимоги, за якими видаються судові накази, мають бути безспірними, вважаю, що у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів слід відмовити, оскільки із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 100, 209, 210 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1, боржник: ОСОБА_2, про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: