Ухвала

іменем україни

8 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення помилково сплачених грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 У шлюбі народилося троє дітей: ОСОБА_6, 1996 року народження, Іван, 1998 року народження, та Валентина, 2007 року народження.

3 вересня 2013 року між ними було укладено договір про утримання дітей, відповідно до умов якого він зобов'язався щомісячно сплачувати грошове утримання на кожну дитину у розмірі 4 333 грн 33 коп., в залежності від встановленого Національним банком України курсу гривні по відношенню долара США, до досягнення дітьми повноліття.

17 квітня 2014 року найстарша дочка ОСОБА_7 досягла повноліття і відповідно у нього припинився обов'язок сплачувати аліменти на її утримання на користь матері відповідно до умов договору.

Позивач зазначав, що у 2014 році розмір переплати склав за: квітень 6 128 грн 33 коп., травень 6 250 грн, червень 6 177 грн 66 коп., липень 6 307 грн 79 коп., серпень 6 056 грн, вересень 6 847 грн 57 коп., жовтень 7 379 грн 33 коп., листопад 8 029 грн 80 коп., грудень 8 333 грн 33 коп. та 8 000 грн за січень 2015 року, які просив стягнути з відповідача на підставі глави 83 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 відсотки відповідно до положень ст. ст. 1214, 1048 ЦК України у розмірі 590 грн 88 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4, виходячи із того, що сплачені останнім кошти поверненню відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягають, оскільки сплачені ним добровільно, без рахункової помилки та відсутності недобросовісності з боку набувача. В частині стягнення процентів судами відмовлено з тих підстав, що ст.1048 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами.

Такий висновок судів відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постановах від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13 та від 2 липня 2014 року у справі № 6-91цс14.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: