АПЕЛЯЦІЙНИЙСУДМІСТАКИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Болотова Є.В., Вербової І.М.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представника позивача Артюшенка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», поданою представником Артюшенком Денисом Олександровичем

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року

в с т а н о в и л а:

Справа №753/22903/16-ц
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/9091/2017
Головуючий у суді першої інстанції: О.М. Колесник
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» через свого представника подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на його незаконність, неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку наявних в матеріалах справи доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування зазначено, що суд безпідставно відмовив у позові, не взявши до уваги ту обставину, що Товариством окремо було зазначено у позовній заяві, що відповідачу було відкрито картковий рахунок в гривнях та видано кредитну картку типу Master Card Standard та що у позові йдеться саме про заборгованість, яка виникла через невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за картковим рахунком, а не через невиконання зобов'язань ОСОБА_2 за споживчим кредитом.

Товариство вважає недоцільним посилання суду у оскаржуваному рішенні на правову позицію ВСУ у справі №6-169цс134 від 29.10.2014 року, позивачем не було пропущено строк звернення до суду із даним позовом, оскільки та 10.11.2016 року ним було змінено строк виконання зобов'язань шляхом відправлення вимоги про дострокове виконання зобов'язань.

Представник позивача Артюшенко Д.О. у суді апеляційної інстанції просив апеляційну скаргу задовольнити з викладених підстав.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки в судове засідання вона суду не повідомила.

Колегія суддів розцінила ці причини як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. ЇЇ неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги: заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані: (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цю: правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем пропущено встановлений законом строк для звернення до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, та відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними, обґрунтованими та такими, що повністю узгоджуються із матеріалами справи та встановленими судом обставинами справи, з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Положеннями статей 1049, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.ст.526, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, а в разі порушення зобов'язання боржник має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, у грудні 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № укладеним 23 червня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 9514,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% річних, порядком погашення суми основної заборгованості. визначеним у графіку платежів, та кінцевим терміном погашення заборгованості до 23 серпня 2013 року.

Як вбачається, сторони передбачили договором та графіком платежів конкретні строки виконання зобов'язань за даним кредитним договором.

Так, умовами п.1.4.2. кредитного договору визначено, що сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та у розмірах, зазначених в графіку платежів.

Пунктом 1.5.4. Кредитного договору сторони передбачили, що у разі порушення позичальником строків або суми сплати будь-якого з щомісячних платежів, кредитом має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором. У цьому разі позичальнику рекомендованим листом надсилається вимога.

22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Факторинг» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Факторинг» передав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв право вимоги до позичальника, що випливають із умов кредитного договору№ укладеним 23 червня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2

Згідно графіку платежів останній платіж ОСОБА_2 повинна була здійснити 23 серпня 2013 року. Як встановив суд, відповідач належним чином своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором не виконала.

Отже, з урахуванням встановлених обставин є вірним висновок суду у тому, що право вимоги до відповідача у кредитора виникло з 24 серпня 2013 року, тобто саме з цього часу почався загальний строк позовної давності, визначений законом у три роки, на звернення до суду із вказаними у позові вимогами. Проте із даним позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду лише у грудні 2016 року.

Твердження ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про те, що позивачем не було пропущено строк звернення до суду із даним позовом, оскільки 10.11.2016 року ним було змінено строк виконання зобов'язань шляхом відправлення вимоги про дострокове виконання зобов'язань, колегією суддів оцінюється критично та відхиляється з урахування встановлених по справі обставин. Суд чітко встановив, що останній платіж відповідач мала здійснити 23 серпня 2013 року, строк звернення до суду із даними вимогами сплив 24.08.2016 року. А тому вимоги позивача направлені відповідачці 10.11.2016 року про зміну терміну виконання основного зобов'язання за договором не мають будь-якого правового значення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом достеменно було встановлено, що строк звернення до суду із вимогами щодо неналежного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору № укладеного 23 червня 2012 року сплив 24 серпня 2016 року. Та враховуючи, що відповідач просила застосувати строк позовної давності суд правомірно відмовив у задоволенні заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № укладеним 23 червня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2

Доводи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про те, що позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за картковим рахунком, а не за споживчим кредитом, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані та такі, що суперечать наявним у матеріалах справи доказам та змісту позовної заяви, виходячи з наступного.

Так, згідно ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, встановлений частиною 2 цієї статті.

Так, дійсно ТОВ «ОТП Факторинг Україна» одним абзацом (а.с.1 зворот) у позовній заяві зазначало, що згідно розділу 2 (пункт 2.1-2.28) ОСОБА_2 було відкрито картковий рахунок в гривнях та видано кредитну картку типу Master Card Standard. Однак зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів та доказів чітко вбачається, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із вимогами щодо стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за споживчим кредитом № укладеним 23 червня 2012 року між банком та відповідачем. Жодних розрахунків, посилань на умови договору за картковим рахунком позовна заява та матеріали справи не містять. У прохальній частині позовної заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» чітко зазначає, що просить суд стягнути з відповідача саме заборгованість у розмірі 29611,19 грн. за Договором споживчого кредиту № від 23.06.2012 року. Про заборгованість по картковому рахунку Товариство вперше зазначило лише у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції.

Тобто, наявність заборгованості за картковим рахунком не була предметом дослідження в суді першої інстанції, зазначені Товариством обставини судом не перевірялись.

Отже, такі доводи колегією суддів не беруться до уваги, оскільки є необґрунтованими, та не спростовують висновків суду. Матеріали справи не містять жодного належного чи допустимого доказу того, що заборгованість, яку ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути із відповідача є заборгованістю саме за картковим рахунком відкритим ОСОБА_2 у Банку. Таких доводів не наведено і у позовній заяві. Будь-яких належних чи допустимих доказів на підтвердження зазначеного до суду першої інстанції позивачем подано не було.

Таким чином, суд дійшов законного висновку про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропущено строк звернення до суду із заявленими вимогами про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за споживчим кредитом № укладеним 23 червня 2012 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не позбавлене права звернення до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості саме за картковим рахунком, оскільки зазначені вимоги не були предметом судового розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не беруться. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», подану представником Артюшенком Денисом Олександровичем, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: