Номер провадження: 22-ц/785/4561/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Станкевича В.А.

суддів Цюра Т.В.

ОСОБА_2

при секретарі Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом голови правління Роздільнянської районної спілки споживчих товариств ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, ціна позову 200 000 гривень, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 березня 2017 року, -

встановила:

27 липня 2015 року позивач, як голова правління Роздільнянської районної спілки споживчих товариств, звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з них на його користь моральну шкоду сумі 200 000, 00 гривен та суму судового збору розмірі 243,60 гривен. Свої вимоги мотивує тим, що 19 червня 2015 року біля 19 годин 00 хвилин на подвірї багатоповерхового будинку №51 розташованого за адресою: місто Роздільна вулиця Леніна Одеської області ОСОБА_4, та ОСОБА_5 маючи намір на здійснення дій, що порочать честь та гідність, спричиняють душевні страждання, образливо чіплялися до позивача - інваліда 2 групи, голови правління Роздільнянської районної спілки споживчих товариств (далі Роздільнянська РССТ), який змушений був прибути до вищевказаної адреси. Порушуючи громадський порядок і спокій громадян, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1,, якій 84 роки, та ОСОБА_5 за допомогою металевої драбини вилізли на стіну другого поверху багатоповерхового будинку та приклеїли за допомогою липкої ленти паперові плакати «з різними написами» на прилад кондиціонеру марки Mitsubishi Elektric PCQ RP 140 KAQ, зовнішній блок кондиціонера PUH P 140 YHA, що належить на праві власності Роздільнянському міському споживчому товариству (далі Роздільнянське МСТ) і встановлений згідно усіх санітарних норм та правил.

Після чого позивач звернувся для захисту своєї честі та гідності, як депутата районної ради, до правоохороних органів з метою припинення порушення громадського порядку. Роздільнянське МСТ встановило кліматичне обладнання марки Mitsubishi Elektric PCQ RP 140 KAQ та зовнішній блок кондиціонера PUH P 140 YHA на зовнішню стіну будинку №51-А квартири №1 по вулиці Леніна міста Роздільна та має дозвіл на встановлення кондиціонера на наружній стіні квартири від громадянки ОСОБА_6, яка мешкає за адресою: місто Роздільна вулиця Леніна 51- А кв.1, а також рішення Роздільнянської міської ради №84 від 30.08.2013 року про надання згоди на встановлення кондиціонера. Відповідачі в серпні 2013 року та в липні 2014 року зверталися до Роздільнянськох міської ради, в районну раду та стверджували, що кондиціонер розташований на стіні їх квартири.

Роздільнянське РССТ зверталося до органу санепідемслужби про проведення перевірки рівнів шуму кондиціонеру. 01 квітня 2014 року власником кондиціонеру встановлено «шумоуловлюючий» екран та здійснено всі заходи по запобіганню будь-яких шкідливих впливів, що можуть впливати на нормальний спосіб життя громадян.

В липні 2014 року Роздільнянське МСТ зверталося до Роздільнянського МВЛД ДУ «Одеський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби» України» про проведення перевірки рівнів шуму кліматичного обладнання.

В позові вказував, що відповідачі продовжують свої зухвалі дії, які супроводжуються особливим цинізмом, а саме: складанням постійних скарг, провокуванням скандалів, як біля місця проживання ОСОБА_3, так і в приміщенні магазину Гастроном № 10 в присутності покупців, що викликає незручне становище в суспільстві та підриває його роками набутий авторитет.

Зухвала поведінка відповідача 2 виразилася у написанні скарг до «Народної партії», де остання вказує на неправдиву інформацію, що позивач для своїх особистих потреб встановив, маючи повноваження депутата міської ради міста Роздільна, кліматичне обладнання, що не є правдою, так як позивач має за місцем його проживання кліматичне обладнання та не приходить до квартири ОСОБА_5. щоб комфортно себе почувати в літній період року при високій температурі повітря.

Відповідачі спричинили позивачу моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у звязку з протиправною поведінкою щодо нього. Довгий час він знаходиться в стані стресу та моральних страждань, не може повноцінно вести життя та працювати, знаючи, що свої протиправні дії відовідачі не припинять. Він перестав спокійно спати, хвилюючись та міркуючи, як вирішити проблеми з відповідачами. Все це спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого він почав нервово відноситися до оточуючого світу та людей, його підлеглих, які розраховують на нього, як на голову правління Роздільнянської РССТ. Його ділові стосунки з цього приводу були поставлені під удар, що призвело до критичного стану.

Позивач намагався знайти з відповідачами компроміси щодо мирного врегулювання неіснуючої проблеми, яка ніяким чином не має до них відношення. Вказував, що моральна шкода спричиняється йому тривалий час з 20 травня 2013 року та по день подачі позову (більше двох років). Йому спричинено тяжку психологічну травму та психологічний розлад, довгий час прийшлось переносити тяжкі моральні страждання, довгий час позивач знаходиться в тяжкому хворобливому стані, не може вести нормальний спосіб життя, порушилась душевна рівновага, порушилися звязки ОСОБА_3 із оточуючими, стало неможливо продовжувати активний спосіб життя. Тривалий стрес привів до нервового розладу, постійної головної болі, відсутності здорового сну, що призвело до додаткових моральних страждань, адже він є інвалідом другої групи. Згідно статті 23 Цивільного Кодексу України він має право на відшкодування моральної шкоди та стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. Тому він звернувся до суду щодо захисту його порушених прав.

Ухвалою суду від 24.12.2015 року провадження по справі було зупинено до розгляду Роздільнянським районним судом Одеської області справи №511/2731/15-а.

27.09.2016 року за ініціативою суду провадження по справі відновлено у звязку із набранням законної сили постановою суду від 07.07.2016 року по адміністративній справі №511/2731/15-а.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позов підтримала та просила його задовольнити повністю. Підтвердила суду обставини, викладені у позові, а також зазначила, що протиправні дії та поведінка відповідачів продовжуються і не припинилися, незважаючи на розгляд даного позову судом. 20.03.2017 року (вх.№2383/17) від імені позивача подала клопотання, в якому той просив долучити до справи копії скарг відповідачів, які, на його думку, надумані самовільно та направлені до різних компетентних органів; просив винести ухвалу про добровільне за власною ініціативою спростування інформації редакцією засобу масової інформації; стягнути в самому мінімальному розмірі моральну шкоду (а.с.204-208).

Відповідач 1 - ОСОБА_4 позов не визнала повністю, неодноразово надавала суду письмові заперечення та пояснення (з фото таблицею), які долучені до матеріалів справи (а.с.150-154, 174-177, 214-221). Відповідач 1 заперечувала наявність у неї конфлікту з позивачем, а також те що вона якимсь чином образила його та її поведінка призвела до настання небажаних наслідків для здоровя чи життя останнього.

Вона вважала, що позивач опосередковано, як голова Роздільнянського РССТ, причетний до встановлення вказаного у позові кліматичного обладнання, тому зверталась до нього із заявами про вирішення питання стосовно переносу зовнішнього блоку кондиціонера на безпечне місце, а оскільки він відповідав письмово на її звернення, вважала, що він ухиляється від вирішення даної проблеми.

Крім того, вона зверталася до позивача, як депутата Роздільнянської районної ради, із заявами та зверненнями щодо вирішення проблеми, повязаної із установкою та використанням даного обладнання та вважала, що він, як представник громади, має їй допомогти, але до теперішнього часу обладнання працює та створює шум та інші незручності для неї та мешканців її квартири. Коли всі міри впливу на позивача виявилися безрезультатними, вони з донькою, відповідачем 2, 19.06.2015 року в вечірній час вивісили на зовнішній блок кондиціонера листівки з проханням до ОСОБА_3 дослухатися до їх проблеми та вирішити її.

В цій листівці, яка долучена до позову, не міститься образливих, принижуючих честь та гідність позивача слів, а лише оціночні судження, слова-звернення до його честі та совісті, як людини, голови Роздільнянської РССТ та депутата.

Відповідач 1 зверталася до суду з адміністративним позовом про скасування рішення виконкому міської ради про надання дозволу на установку кондиціонера у Гастрономі №10 за вказаною у позові адресою, та постановою суду від 07.07.2016 року по справі №511/2731/15-а її позов частково задоволено та оскаржуване рішення скасовано, тобто твердження позивача про те, що кондиціонер був встановлений на законних підставах, не відповідає дійсності. ОСОБА_4 просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач 2 - ОСОБА_5 позов не визнала повністю, та, як представник ОСОБА_4 за довіреністю, підтримала також позицію відповідача 1 щодо обставин справи. Спростувала, що вона особисто якимсь чином спричинила моральну шкоду позивачу, оскільки її поведінка в даних обставинах носила характер самозахисту та захисту своєї матері дитини війни, особи похилого віку, яка вимушена була страждати від незаконної установки кондиціонера в безпосередній близькості до вікон її квартири, що унеможливлювало у літній період часу провітрювати квартиру та дихати свіжими повітрям.

Зовнішній блок кондиціонера створює шум, рівень якого є недопустимим, що підтверджується доказами, наданими суду. Оскільки позивач у телефонних розмовах з нею та при особистих зустрічах з нею стверджував, що кондиціонер «стояв і буде стояти», вона вважала, що вказане обладнання належить позивачу. Її звернення до позивача, як голови Роздільнянської РССТ, депутата Роздільнянської районної ради, до вищестоящих органів влади та місцевого самоврядування, спілкування у мережі «Інтернет» з народним депутатом України ОСОБА_8, стосувалися незаконної установки кондиціонера та вирішення питання щодо його демонтажу.

Вона чи її мати жодним чином не хотіли образити позивача чи спричинити йому моральні страждання. У листівці, яку вони вивісили на зовнішній блок кондиціонера, містяться оціночні судження, та заклики до позивача, як людини та публічної особи, з метою вирішення наболілої проблеми. Відповідач 2 наголошує на тому, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження вини відповідачів у спричиненні йому матеріальної чи моральної шкоди, розміру моральної шкоди, не надав її розрахунок. Твердження позивача про погіршення стану його здоровя, на думку відповідача 2, також не підтверджено доказами, оскільки останній є інвалідом 2-ї групи, яку отримав задовго до подій, вказаних у позові, а саме: 19.11.2003 року, та не надав жодного медичного документу, який би підтверджував його перебування на лікуванні після подій 19.06.2015 року, чи у період з 20.05.2013 року по день подачі позову 27.07.2015 року. Відповідач 2 вважає, що позивач не втратив соціальні звязки, оскільки брав участь у виборчій кампанії восени 2015 року від партії «ОСОБА_9 Порошенко «Солідарність»», про що свідчить публікація у газеті «Вперед», надана суду. Просила відмовити у позові повністю за його безпідставністю та недоведеністю.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 березня 2017 року у позові голови правління Роздільнянської районної спілки споживчих товариств ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, ціна позову 200 000 гривень відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі поданій ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду та розглянути справу по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних відносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є головою правління Роздільнянської РССТ та на дату предявлення позову був депутатом Роздільнянської районної ради УІ скликання Всеукраїнського обєднання «Заступ», і був членом постійної профільної комісії з питань спільної власності територіальних громад району, приватизації, комунальної власності, забезпечення законності та громадського порядку.

У липні 2013 року Роздільнянською міською спілкою споживчих товариств на стіні будинку № 51-А вулиці Леніна міста Роздільна встановлено кондиціонер марки Mitsubishi Elektric PCQ RP 140 KAQ та зовнішній блок кондиціонера PUH P 140 YHA, який до теперішнього часу там знаходиться, що призвело до надходження численних скарг з боку відповідачів у різні інстанції.

19 червня 2015 року біля 19 годин 00 хвилин на подвірї багатоповерхового будинку № 51 розташованого за адресою: місто Роздільна вулиця Леніна Одеської області відповідачі ОСОБА_10, та ОСОБА_5А за допомогою драбини добрилися до другого поверху багатоповерхового будинку та приклеїли на кондиціонер за допомогою скотчу паперові плакати із написами російською мовою наступного змісту: «На этой стене установлен кондиционер депутатом райСовета ОСОБА_11 уже более 2-х лет из-за воздействия кондиционера мы вынуждены жить за закрытыми окнами и задыхаемся без свежего воздуха (в том числе 85-летняя женщина) Издеваться над пожилым человеком дело нетрудное и нехитрое, но позорное! ОСОБА_12 покажите Ваше благородство и человеколюбие вы же христианин!! Признайте вашу ошибку и перенесите Ваш кондиционер в другое место» (а.с.10-17).

Крім того відповідачі ОСОБА_10, ОСОБА_5 14.08.2013 року зверталася із заявою до виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області. Листом №П-599 від 29.08.2013 року останьою їй повідомлено про те, що представниками виконавчого комітету Роздільнянської міської ради та Роздільнянського ЖКГ в результаті перевірки виявлено факт самовільного встановленення кондиціонеру Роздільнянським міським споживчим товариством на будинку № 51 по вул. Леніна міста Роздільна.

В звязку з тим, що Роздільнянське міське споживче товариство не зверталося до виконавчого комітету Роздільнянської міської ради за дозволом на встановлення кондиціонеру і встановили його без дозволу, а звернулося з відповідною заявою до міської ради тільки 29 серпня 2013 року, інспекція з благоустрію в місті Роздільна при виконавчому комітеті Роздільнянської міської ради направила на адресу позивача припис про усунення порушень законодавства про благоустрій.

Рішенням виконкому Роздільнянської міської ради Одеської облсті №84 від 30 серпня 2013 року Роздільнянському міському споживчому товариству надано згоду на встановлення високотехнологічного напівпромислового кліматичного обладнання кондиціонеру марки Mitsubishi Elektric в приміщенні продовольчого магазину Гастроном №10 з адресою: вулиця Леніна 51-А міста Роздільна. Відповідальність за дотримання діючих норм і правил при встановлені кондиціонеру покладено на голову правління Роздільнянського міського споживчого товариства ОСОБА_13, контроль за виконанням такого рішення покладено на першого заступника міського голови ОСОБА_14

02 жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_10 звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області до виконавчого комітету Роздільнянської міської ради, Роздільнянської міської ради з адміністративним позовом про визнання дій Роздільнянської міської ради та виконавчого комітету Роздільнянської міської ради щодо прийняття рішення №84 від 30 серпня 2013 року про надання згоди на встановлення кондиціонера протиправним, визнання його незаконним та скасування.

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.07.2016 року по справі №511/2731/15-а, яка набрала законної сили, за позовом ОСОБА_4 вказане рішення було скасоване та дії виконкому щодо надання вказаного дозволу визнані протиправними (а.с.125-130). Ця обставина спростовує твердження позивача про законність установки кондиціонеру.

Відповідачі надали суду докази того, що проведеним Лабораторією фізичних факторів дослідженням 28 липня 2015 року (протокол № 167/14) в квартирі № 16 за місцем реєстрації відповідачів будинку № 51 вулиці Леніна міста Роздільна Одеської області у звязку з роботою кондиціонеру марки Mitsubishi Elektric PCQ RP 140 KAQ та зовнішнього блоку кондиціонера PUH P 140 YHA, що розташований на стіні поверху будинку 51-А вулиці Леніна міста Роздільна Одеської області, встановлено, що рівні шуму перевищують гранично допустимі рівні на 7-9 дБА (частота 250- Гц), на 5-9 дБА( частота 500 -Гц), на 4-7 дБА частота -1000 Гц), на 2 дБА (частота 2000 - Гц), тобто встановлення даного кліматичного обладнання мало негативні наслідки для відповідачів.

Оскільки ОСОБА_3 приймав участь у розгляді даних скарг та надавав відповіді на них, то у відповідачів небезпідставно виникла субєктивна думка, що позивач причетний до установки даного обладнання.

Позивач не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо поширення відповідачами відносно нього недостовірної інформації наклепницького характеру та про те, що звернення відповідачів до органів влади та місцевого самоврядування для захисту їх прав відповідно до Закону України Про звернення громадян вплинуло на моральний або фізичний стан позивача, потягло інші негативні наслідки щодо його немайнових прав.

Звернення позивача до органу внутрішніх справ із заявою про вчинення відносно нього хуліганських та інших неправомірних дій з боку відповідача ОСОБА_5, не знайшло свого підтвердження, як вбачається із висновку Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеськй

області від 02.07.205 року з розгляду скарги ОСОБА_3 Відомості про вчинення кримінальних правопорушень стосовно відповідачів до ЄРДР не вносилися. До адміністративної відповідальності по ст.173 КУпАП відповідачі не притягувалися.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканістьі безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Право кожного на повагу до його гідності визначено у ст. 21 та ст. 28 Конституції України. Ця конституційна норма відтворює відповідні положення ст.5 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.7 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 48 Закону України Про інформацію забороняється поширення відомостей, що не відповідають дійсності, принижують честь і гідність особи.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої інформації. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для отримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або у інший спосіб на свій вибір.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень та протиправних посягань.

Стаття 277 ЦК України встановила, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї та (або) про члена її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.п. 9,15 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи» за № 1 від 27.02.2009 року (далі постанова Пленуму) відповідачами у справі про захист гідності, честі та ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації: поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.

Таким чином, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин:а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи. тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивач не вказав в чому полягає неправдивість цієї інформації і не довів, що ця інформація якимсь чином зачіпає його честь і гідність. Відомості, що містяться у заявах та скаргах відповідачів у судовій практиці не підпадають під поняття відомості, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що метою складання цих звернень було підтвердження фактичних обставин, що мали місце. Позивач не довів, що відповідачі мали за мету приниження його честі та гідності, а відповідачі наполягають на тому, що мали на меті спонукати органи влади та місцевого самоврядування до врегулювання спору між сторонами.

Що стосується викладених відповідачами у плакаті інформації, то вона не містить жодних конкретних фактів, а є лише виключно критикою та оцінкою дій, без їх обґрунтування та посилання на докази.

Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, ділової репутації.

Статтями 3, 28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності.

Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у

приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. І ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як визначено п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Закон України Про звернення громадян забезпечує можливість громадянам брати участь в управлінні державними і громадськими справами, впливати на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, захищати свої права і законні інтереси та поновлювати їх у разі порушення шляхом викладення в письмовій або усній формі відповідних звернень.

Свідки, допитані судом за клопотанням позивача, не підтвердили факт образливого, брутального, принизливого чи непристойного ставлення відповідачів до позивача, глибину моральних страждань останнього, перебування його тривалий час на лікуванні та порушення нормальних соціальних звязків між ним та оточуючими.

Суд першої інстанції правильно враховував те, що позивач є публічною особою, а тому згідно з положеннями абз. 6 п. 6 рішення Конституційного Суду України в справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року №8-рп/2003 межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав. то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хендісайд проти Обєднаного Королівства» зазначено, що свобода висловлювання своїх поглядів складає одну з важливіших основ демократичного суспільства та одну з основних умов його прогресу і самореалізації кожної особи.

При таких обставинах суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. А. Станкевич

Судді: І.П. Сидоренко

ОСОБА_15