Провадження № 22ц/790/2362/17 Головуючий 1-ї інстанції Нев'ядомський Д.В.
Справа № 640/7463/15-ц Доповідач Бровченко І.О.
Категорія поділ майна подружжя
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

22 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, в якому просить визнати за нею право власності на ? частину нежитлових приміщень підвалу № 51-54 в літ. «А-4», загальною площею 54,6 кв.м, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька № 97 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію в розмірі 240000грн. за проданий без її згоди автомобіль VoIkswagen PASSAT 2009р. випуску чорного кольору, з об'ємом двигуна 2.04 літри, державний номер НОМЕР_1.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог частково заперечувала та надала до суду нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_1 від 26 грудня 2007року, відповідно до якої ОСОБА_1 надала своєму чоловіку ОСОБА_2 згоду на покупку та продаж будь-якого рухомого та нерухомого майна. Крім того, представник позивача надала до суду Звіт про незалежну оцінку вартості спірного автомобілю від 15 січня 2014 року, відповідно до якої вартість автомобілю VoIkswagenPASSAT 2009р. випуску чорного кольору, з об'ємом двигуна 2.04 літри, державний номер НОМЕР_2 складала 96450 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень підвалу № 51-54 в літ. «А-4», загальною площею 54,6 кв.м, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, № 97. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 48225 грн. за проданий без її згоди автомобіль VoIkswagen PASSAT 2009 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_2. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру компенсації за проданий автомобіль. В обґрунтування скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вимогами ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 23 квітня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 23 квітня 2004 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції, про що у книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 164.

Під час шлюбу родина ОСОБА_2 придбала: 12 грудня 2006 року нежитлові приміщення підвалу № 51-54, в літ. «А-4» , загальною площею 54,6 кв.м по вул. Мироносицька № 97 у м. Харкові, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_2 та автомобіль VoIkswagenPASSAT 2009р. випуску чорного кольору, державний номер НОМЕР_2.

12 лютого 2014 року відповідач ОСОБА_2 без згоди дружини ОСОБА_1 продав автомобіль VoIkswagen PASSAT 2009 р. випуску чорного кольору, державний номер НОМЕР_2.

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості спірного автомобілю від 15 січня 2014 року, вартість автомобілю VoIkswagen PASSAT 2009р. випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_2 складала 96450 грн. Оцінка проведена станом на 15 січня 2014 року, загальний відсоток додаткового зниження вартості автомобілю склав 34%.

До Звіту про незалежну оцінку вартості автомобілю надано кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 8491 від 06 жовтня 2012 року на імя ОСОБА_3; Свідоцтво про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів виданого Фондом Державного майна України на імя ОСОБА_3; Сертифікат субєкта оціночної діяльності № 16931/14 від 19 вересня 2014 року виданого Фондом Державного майна України.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення компенсації за проданий автомобіль, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що спірний автомобіль був придбаний сторонами в період шлюбу і є спільною сумісною власністю колишнього подружжя. При цьому спірний автомобіль був проданий ОСОБА_2 за 96450 грн. Продаж вчинено без відома позивача та її згоди, а грошові кошти використані відповідачем на власний розсуд.

Такі висновки рішення суду підтверджені доказами, які досліджені з додержанням вимог цивільно-процесуального закону і яким дана належна оцінка у сукупності з усіма обставинами справи.

Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

У пп. 19, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Оскільки реалізація спірного автомобілю здійснено за 96450 грн. в період шлюбу подружжя, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача ? частину від реалізованої вартості транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, що суд першої інстанції при постановленні судового рішення не прийняв до уваги звіт № 330/2015 року від 05 серпня 2015 року, внаслідок чого невірно визначив реальну вартість автомобілю, висновків суду не спростовують. З звіту № 330/2015, проведеного субєктом оціночної діяльності ОСОБА_4 вбачається, що ринкова вартість автомобілю визначалась не на час його реалізації, а під час судового розгляду справи. Дослідження автомобілю проводилось без огляду транспортного засобу по наданим ОСОБА_1 документам (копія облікової картки ТЗ). Крім того, спеціалістом визначена можлива вартість автомобілю станом на 05 серпня 2015 року, а не його реальна вартість. Разом з тим, з звіту № 523 від 15 січня 2014 року вбачається, що дослідження автомобілю проводилось методом зовнішнього огляду, вивченням даних наданих документів з зіставленням результатів огляду, визначенням технічного стану автомобілю. Звітом № 523 від 15 січня 2014 року визначена реальна ринкова вартість автомобілю з урахуванням його технічного стану та комплектності. Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги звіт № 523 від 15 січня 2014 року, оскільки останнім визначена реальна ринкова вартість автомобілю з урахуванням його технічного стану, комплектності та не прийняв до уваги звіт № 330/2015 року від 05 серпня 2015 року, який містить припущення щодо вартості автомобілю та здійсненний без зовнішнього огляду транспортного засобу.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -