Дата документу 17.10.2017
Справа № 320/5971/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАИНИ

"17" жовтня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді Урупи І.В.

при секретарі Литвиненко В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка в позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі ? частини заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до закінчення сином навчання, тобто до 30.06.2018, посилаючись на те, що син навчається на 4 курсі відділу оркестрові духові та ударні інструменти Запорізького музичного училища, денної форми навчання у звязку з чим потребує матеріальної допомоги.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, при цьому пояснила, що вона несе всі витрати на навчання сина, сплачує його проживання в гуртожитку в місті Запоріжжі щомісячно по 370 грн., придбає необхідне для музичного інструмента обладнання, повністю утримує його матеріально. Стипендію на даний час син не отримує. Син постійно проживає разом з нею за адресою м.Мелітополь, бул. 30 років Петемоги, 1 кв. 133. Відповідач участі у навчанні сина не приймає, ніякої матеріальної допомоги не надає.

Відповідач позов не визнав, при цьому пояснив, що у звязку зі скрутним матеріальним становищем він не має можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Він ніде не працює, доходу не має. Інших неповнолітніх дітей та аліментних зобовязань він також не має.

Третя особа, ОСОБА_3, позовні вимоги підтримав, при цьому пояснив, що він постійно проживає разом з матірю. На даний час навчається у Запорізькому музичному училищі на денній формі навчання. На час навчання проживає в гуртожитку в місті Запоріжжі. Всі витрати на навчання, проживання в гуртожитку несе його мати. Батько матеріальної допомоги не надає. Стипендію на даний час він не отримує, ніякого доходу не має.

Суд, вислухавши сторони, третю особу, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано 16.10.2001. /а.с. 6,7/

У шлюбі, 30.07.1999, народився син - ОСОБА_3 /а.с. 8/

30.07.2017 ОСОБА_3 виповнилося 18 років, однак він продовжує навчання, є студентом четвертого курсу відділу оркестрові духові та ударні інструменти КП «Запорізьке музичне училище імені ОСОБА_4» Запорізької обласної ради, денної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2014 по 30.06.2018. /а.с. 27/

З довідки старшої по будинку, завіреної директором КП «Жимтломасив» вбачається, що позивачка проживає разом з ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1. /а.с. 10/

Отже, ОСОБА_3 навчається в навчальному закладі на денному відділенні, що є єдиним його заняттям.

ОСОБА_3 стипендію не отримує, на час навчання тимчасово проживає у гуртожитку навчального закладу, за що здійснюється оплата. Вказані обставини в судовому засіданні сторонами не спростовувалися.

Отже наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги.

Досягнення повноліття не знімає з батьків обовязку з надання матеріальної допомоги для забезпечення можливості здобути освіту.

Обов'язок утримувати повнолітного сина, який продовжує навчання, поширюється на обох батьків за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

ОСОБА_3О постійно проживає з матірю, ОСОБА_1, яка надає матеріальну допомогу сину.

Матеріальної допомоги від батька ОСОБА_3 взагалі не отримує.

Відповідно до вимог ст.198 СК України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно зі ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у звязку з цим у матеріальної допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст.ст. 183,184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою сином.

Та обставина, що відповідач не працює і не має постійного заробітку, не може розцінюватися сама по собі як неможливість сплачувати аліменти.

ОСОБА_2 є працездатною особою як за віком так і за станом здоров'я.

Медичних протипоказань чи висновків відповідних медичних лікарських комісій заборони щодо працевлаштування не має, проте він не працює, на обліку в центрі зайнятості в пошуках роботи не перебуває.

Будь яких доказів щодо дійсних доходів відповідач не наддав, разом з тим не наддав і доказів про його матеріальну нужденність.

Не надав відповідач і доказів, які б свідчили що він страждає хронічними захворюваннями, які вимагають постійного лікування та матеріальних затрат.

ОСОБА_2 інших аліментних зобовязань на виконанні не має.

Отже, суд вважає, що відсутні підстави для звільнення батька від участі у витратах на сина, який продовжує навчання.

Виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст.7 Сімейного кодексу України, і з урахуванням інтересів сина студента, а також, беручи до уваги вимоги ст.ст.182,199, 200 Сімейного кодексу України і доводи відповідача, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 1/5 частки заробітку /доходу/ відповідача.

Оскільки відповідно до положень ст. 184 СК України підставою визначення аліментів у твердій грошовій сумі є заява одержувача, а позивачка про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не заявляла, суд визначає розмір аліментів у відповідності до положень ст.200 СК України у частці від заробітку /доходу/ відповідача.

Вимоги позивачки щодо стягнення аліментів у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку задоволенню не підлягають, оскільки ці умови застосовуються тільки при визначенні розміру аліментів на неповнолітніх дітей.

Доводи відповідача про те, що позивачка не має права на предявлення позову в даному випадку безпідставні. Предявлення позивачкою позову не суперечить вимогам ч.3 ст.199 СК України, оскільки постійно син сторін проживає з позивачкою, що підтверджено відповідною довідкою з місця проживання.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що позивачка не надала доказів утримання сина та понесених нею витрат на навчання.

Між тим, в судовому засіданні було встановлено, та не спростовувалося відповідачем, що ОСОБА_3 ніде не працює, стипендію не отримує, а отже його утримує позивачка, оскільки постійне місце проживання сина сторін з позивачкою за адресою АДРЕСА_2. При цьому ненадання матеріальної допомоги відповідачем ним не спростовується та свідчить про те, що ОСОБА_2 не бере участь в утриманні сина.

Умовою визначення аліментів на час навчання є та обставина, що працездатний син, який продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, а тому відсутність у позивачки документально підтверджених витрат не є підставою для звільнення відповідача від обовязку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір відповідно до п. 1.1. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 141,198,199,200,201,182-184 СК України, ст.ст. 10,60, 88,212 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в с. Інзовка Приморського району Запорізької області, ( і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (і.н.) аліменти в розмірі 1/5 частки його заробітку /доходу/ починаючи з 21.08.2017 року і до закінчення навчання ОСОБА_3, тобто до 30 червня 2018 року, але не більш ніж до досягнення останнім 23 (двадцяти трьох) років.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в с. Інзовка Приморського району Запорізької області, ( і.н. НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. на доходний рахунок: рахунок отримувача 0001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, код класифікації доходів бюджету 22030106 «Судовий збір», призначення платежу: судовий збір, п. 1.1. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: