Справа №587/1477/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1624/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 15 вересня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат повязаних з виконанням доручення, -

в с т а н о в и л а :

08 червня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який мотивував тим, що між ним та ОСОБА_4 було укладено договір доручення в усній формі, з метою реалізації якого 08 листопада 2013 року було видано довіреність, відповідно до якої довірено повіреному ОСОБА_3 представляти інтереси довірителя ОСОБА_4 та вчиняти в його інтересах певні юридичні дії щодо оформлення спадкових справ на все майно, яке залишилося після померлої ОСОБА_5, а саме: житлового будинку та земельних ділянок площами 0,0600 га та 0,4800 га розташованих за адресою: смт. Хотінь, 69 Сумського району Сумської області. Однак, на імя повіреного від довірителя надійшов лист із вкладенням до нього копії заяви ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстрованої в реєстрі за №3060 від 28 грудня 2015 року про здійснення реєстрації скасування/припинення дії в Єдиному реєстрі довіреностей Довіреності від 08 листопада 2013 року, що посвідчена цим же нотаріусом та зареєстрована в реєстрі за №4433. На виконання укладеного в усній формі договору доручення та виданої з метою його реалізації довіреності, повіреним були понесені витрати, повязані з виконанням доручення довірителя в розмірі 4630,12 грн., які ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 15 вересня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю вимог.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В доводах апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд зробив хибний висновок проте, що відсутні підстави для задоволення його позову про стягнення понесених ним витрат, у звязку із виконанням доручення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апелянта та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представників відповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 08 листопада 2013 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_6 видана довіреність, якою ОСОБА_4М, відповідно до договору доручення, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в усній формі, довіряє ОСОБА_3 оформити спадкові права на все майно, яке залишилося після смерті померлої 27 вересня 2005 року матері ОСОБА_4 ОСОБА_5, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довіреності ОСОБА_4 довірив ОСОБА_3 представляти його інтереси у всіх органах та установах, незалежно від форм власності та підпорядкування, органах нотаріату, державних комітетах та підвідомчих їм органах, в органах місцевого самоврядування, в органах виконавчої влади, у відповідних районних /селищних/ радах, у відповідних податкових інспекціях, органах Пенсійного Фонду України, банківських установах, товариств усіх форм власності, та інших установ, підприємств, організацій з правом одержання рішень, дозволів, довідок, дублікатів документів, проектної, кошторисної та будь-якої іншої документації, отримувати відповідні довідки та документи, подавати від мого імені заяви та клопотання /як усні так і письмові/, що стосуються виконання довіреності а також інші документи, розписуватися в якості представника, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що можуть виникнути в ході реалізації повноважень за довіреністю, подавати на реалізацію документи видані та/чи оформленні за цією довіреністю на імя /за участю/ довірителя, одержувати необхідні рішення, дозволи, довідки, підписувати будь-які документи, які стосуватимуться наданих довіреністю повноважень, отримати свідоцтво про право на спадщину на його імя, одержувати належні йому майно, гроші, цінні папери, поштову, коштовну та іншого роду кореспонденцію і посилки, бути його представником у відповідному управління пенсійного фонду України в м. Суми та виконувати інші дії передбачені довіреністю (а.с.103).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, повязаних з виконанням доручення, місцевий суд посилався на ту обставину, що укладений між сторонами усний договір доручення, на підставі якого видана довіреність, не є оплатним і даним договором не визначено, що ОСОБА_3, у разі виконання доручення, мав право на отримання грошової винагороди за виконання передбачених довіреністю дій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 В той же час в частині мотивів за яких позов не підлягає задоволенню, рішення суду підлягає зміні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в звязку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Статтею 237 частиною 3 ЦК України передбачено, що представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 239 цього ж Кодексу правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобовязана вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Відповідно до ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належать вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.

Частина перша ст. 1004 ЦК України передбачає, що повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Статтею 1006 ЦК України передбачено, що повірений зобов'язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Обов'язки довірителя визначені ст. 1007 ЦК України, зокрема, довіритель зобовязаний: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, повязані з виконанням доручення.

Відповідно до положень ст. 1009 ЦК України, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, повязані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата також виплатити плату пропорційно виконаній ним роботі.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_3, звертаючись з позовом до суду свої вимоги обґрунтовував тим, що у звязку із виконанням договору доручення, ним були понесені витрати, які просив стягнути з відповідача у справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, у порушення статей 213, 214 ЦПК України на вищезазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд вважав, що позивач ставить питання про стягнення на його користь плати за виконану ним роботу, в той час як такі вимоги позивачем не заявлялись і умовами укладеного договору не передбачалось проведення оплати повіреному за виконану ним роботу.

В той же час, з копії спадкової справи заведеної Сумською районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5, померлої 27 вересня 2005 року вбачається, що ОСОБА_3 приступив до виконання умов укладеного договору доручення і від імені довірителя ОСОБА_4 звертався із заявою про прийняття спадщини, надавав усі необхідні документи. Також з копії спадкової справи вбачається, що за його заявами здійснювались запити про надання інформації з державних реєстрів, відповідними спеціалістами виготовлявся технічний паспорт на житловий будинок, проводилась оцінка спадкового майна тощо (а.с.53-96). За проведення усіх цих дій ним справлялась плата у відповідних розмірах та сплачувалось державне мито і загальна сума понесених ним витрат на виконання умов договору доручення склала 4310 грн.12 коп. і дана обставина підтверджується копіями наданих ним квитанцій (а.с.6-20, 156-181).

Крім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що державним нотаріусом Сумської районної держнотконтори ОСОБА_7 22 травня 2014 року були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 як на житловий будинок так і на земельну ділянку розташовані за адресою смт. Хотінь, вул.Шевченка, 69 (а.с.92-93).

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим, що на день скасування дії довіреності (28.12.2015 р.) позивач вже вчинив усі передбачені договором доручення дії по представленню інтересів ОСОБА_4 та оформлення спадкового права на все майно, яке залишилось після померлої його матері ОСОБА_5 і ним були понесені витрати у загальній сумі 4310 грн.12 коп.

В той же час, позивачем, як повіреним за договором доручення, після виконання умов даного договору в порушення вимог передбачених ст.1006 ЦК України не було надано звіт про виконання доручення та виправдні документи, а також не передано негайно довірителеві все належне йому у звязку з виконанням доручення, зокрема і свідоцтва про право на спадщину.

Позивачем, в порушення вимог передбачених ст.ст.10,60 ЦПК України не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним зазначених дій, а його доводи про передачу відповідних документів дружині відповідачі ОСОБА_4 ОСОБА_8 спростовуються копією рішення Сумського районного суду Сумської області від 23 березня 2017 року, яким було його зобовязано повернути ОСОБА_4 правовстановлюючі документи на земельну ділянку та житловий будинок, розташовані за адресою: Сумська область, Сумський район, смт. Хотінь, вул. Шевченка,69, а саме: свідоцтво про спадщину за законом, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державний акт на присадибну земельну ділянку, технічний паспорт на житловий будинок (а.с.30).

Невиконання даного рішення суду в добровільному порядку підтверджується і копією виконавчого листа виданого стягувачу ОСОБА_4 для виконання рішення у примусовому порядку, а також зверненнями останнього до правоохоронних органів для притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.382 КК України за невиконання судового рішення (а.с.31, 40-42, 188-189).

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що оскільки позивачем, в порушення вимог передбачених 1006 ЦК України, не було надано відповідачу звіт про виконання доручення та виправдні документи, а також не передано довірителеві все належне йому у звязку з виконанням доручення, тому у відповідача, як довірителя за договором доручення, на час ухвалення рішення, не настав обовязок передбачений ст.1007 ЦК України по відшкодуванню йому витрат, повязаних з виконанням доручення.

За таких обставин, колегія суддів приходить висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення необхідно змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 4, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 15 вересня 2017 року в даній справі змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -