1Справа № 335/7512/17 2/335/1505/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», третя особа Відділення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Запорізькій області, про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не встановлення лічильнику природного газу в квартиру № 59 в багатоквартирному будинку № 42-а по вулиці Незалежної України в місті Запоріжжі, зобовязати відповідача забезпечити встановлення та встановити лічильник природного газу марки G 1,6 ЕГЛ в вищевказану квартиру за рахунок коштів субєкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу, а саме ПАТ «Запоріжгаз».

В обґрунтування позову позивач зазначав, що він є співвласником вищевказаної квартири та отримує комунальні послуги, у т.ч. й від відповідача. 20.03.2017 позивач звернувся до відповідача з проханням про безкоштовне встановлення в квартиру лічильника для обліку використаного ним газу, однак листом від 06.04.2017 відповідач йому у цьому відмовив, зазначивши, що встановлення лічильника має здійснюватися за кошти позивача. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, такими, що суперечать вимогам Законів України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», «Про ринок природного газу», «Про захист прав споживачів», у звязку із чим просить позов задовольнити (арк. справи 5859).

Ухвалою суду від 20 жовтня 2017 р. до участі у справі залучене Відділення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Запорізькій області як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (арк. справи 75).

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, пояснили суду, що на будинку № 42-а по вулиці Незалежної України в місті Запоріжжі наразі встановлено будинковий лічильник обліку газу, проте, позивач на його установку згоди не надавав, із його показами не погоджується. Вказали, що відповідно до вимог закону саме відповідач має за власний рахунок встановити позивачеві квартирний лічильник обліку газу. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення проти позову, у яких із посиланням на вимоги діючого законодавства зазначила, що відповідач виконав свій обовязок та встановив лічильник газу на будинок, де мешкає позивач. Законних підстав для встановлення лічильника саме на квартиру позивача немає. Просила у позові відмовити.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав письмові пояснення, за змістом яких статтею 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановлено строки для запровадження комерційного обліку природного газу для населення, що проживає у квартирах та природних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі з 1 січня 2018 р. Частиною першої статті 6 цього Закону передбачено обовязок субєктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, забезпечити встановлення лічильників природного газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі до 1 січня 2018 р. При цьому, у разі не встановлення у вказаний строк лічильників газу з вини субєктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік здійснюється за нормами споживання, встановленими КМУ. Статтями 3, 4 вказаного Закону визначені кошти, за рахунок яких провадяться роботи з оснащення лічильниками газу населення. Встановлення індивідуальних лічильників передбачено лише там, де не заплановано встановлення будинкових лічильників природного газу, проте, побутовий споживач може встановити лічильник газу за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством. До затвердженого Плану розвитку ПАТ «Запоріжгаз» на 20162025 р.р. включені витрати на встановлення загальнобудинкового лічильника газу для будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 Років Радянської України (вул. Незалежної України), 42-А. Просив розглянути справи у його відсутність. Суд, з урахуванням думки учасників процесу, вважав за можливе розглянути справу у відсутність представника третьої особи, з урахуванням поданих ним пояснень.

Заслухавши учасників процесу, які зявились у судове засідання, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у квартирі № 59 в багатоквартирному будинку № 42-а по вулиці Незалежної України (попередня назва вулиця Сорок років Радянської України) в місті Запоріжжі. Позивач є власником 1/3 частини вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло № 1163 від 29 травня 2001 р., виданим Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради (арк. справи 6).

20 березня 2017 р. позивач звернувся до голови правління ПАТ «Запоріжгаз» із заявою, в якій на підставі п. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» просив встановити йому індивідуальний прилад обліку; вказав, що розрахунок по загальнобудинковому лічильнику ним не приймається (арк. справи 7).

На вказану заяву ПАТ «Запоріжгаз» надало відповідь листом від 6 квітня 2017 р. № Zp-АВ-5728-0417, згідно з якою за вказаною адресою на виконання вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» працівниками ПАТ «Запоріжгаз» було 19 січня 2017 р. встановлено загально будинковий вузол обліку газу за рахунок оператора ГРМ. Після прийняття вузла обліку в експлуатацію обсяги спожитого природного газу мешканцям будинку № 42-А по вулиці Незалежної України м. Запоріжжя з 1 лютого 2017 р. визначаються за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні. У разі незгоди власника квартири розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти (арк. справи 8).

У судовому засіданні встановлено, що вузол обліку природного газу на будинок, в якому мешкає позивач, було встановлено ПАТ «Запоріжгаз» на виконання Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» на 2016 2025 роки, який затверджено Постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 393 (зі змінами). 1 розділ даного Плану становить Інвестиційна програма ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» на 2016 рік, якою передбачено забезпечення населення лічильниках газу до 01.01.2018 року. З урахуванням технічних та економічних чинників визначено заходи з забезпечення лічильниками у спосіб або встановлення індивідуальних або загальнобудинкових лічильників. Відповідно до цієї Інвестиційної програми передбачено встановлення єдиного будинкового вузла обліку (загальнобудинкового лічильника) для забезпечення споживачів категорії населення, незабезпечених лічильниками, що мешкають в багатоквартирному будинку № 42-а по вул. Незалежної України у м. Запоріжжя.

Позивач, не погоджуючись з вказаною позицією відповідача, звернувся до суду із даним позовом, в якому посилається на те, що квартирний лічильник газу має бути встановлений на його квартиру саме за рахунок коштів відповідача.

Суд вважає позовні вимоги ОСОБА_4 такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

За приписами п.п. 2, 3 ст. 1 цього Закону комерційний (приладовий) облік природного газу (далі - облік природного газу) це - визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягу споживання та/або реалізації природного газу, на підставі якого проводяться взаєморозрахунки між споживачами природного газу та суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, а лічильник газу це - засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам'ятовування та відображення об'єму газу, що проходить через нього.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу (індивідуальних або загальнобудинкових) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі до 1 січня 2018 року, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням.

У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 3 цього Закону фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

За приписами статті 4 цього Закону виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб'єкти господарювання, що: здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; отримали відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу.

Таким чином, виходячи з наведених вище вимог законодавства, субєкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобовязані в термін до 01.01.2018 для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі, забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних або загальнобудинкових, що забезпечить 100% облік природного газу такими споживачами.

Вказані приписи Закону кореспондуються з нормами Кодексу ГРМ.

Так, розділ Х Кодексу ГРМ визначає особливості приладового обліку природного газу.

Зокрема п.10 гл. 1 цього розділу визначено, що установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

При цьому особливості організації обліку газу в багатоквартирних будинках та гуртожитках передбачено Кодексом ГРМ в його главі 5 розділу ХІ, де визначено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ (п. 1 цієї глави).

Пунктом 2 цієї глави передбачено, що у разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення обєму спожитого природного газу мешканцями зазначених обєктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (далі Тимчасове положення).

Згідно з пунктом 4 Тимчасового положення, рішення про необхідність обєднання споживачів в єдину групу приймає оператор газорозподільної системи.

Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем.

Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Таким чином,обовязок субєктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, в частині забезпечення встановлення до 01.01.2018 для групи населення, визначеної статтею 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильниками природного газу, має виконуватись через встановлення як індивідуальних так і загальнобудинкових лічильників, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням.

Крім того, відповідно до договору розподілу природного газу, укладеного між позивачем та ПАТ «Запоріжгаз» за формою, яка відповідає Типовому договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП 30.09.2015 № 2498.

Зміст умов даного договору становить певний обсяг прав та обовязків для кожної з сторін договору. Цей Типовий договір розподілу природного газу є публічним, а його умови однакові для всіх споживачів України, вони розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем (п. п. 1.1, 1.2 Договору).

Слід зазначити, що умовами даного договору надання послуг з розподілу не повязано з наявністю обовязку у Оператора ГРМ встановити споживачу в його квартирі лічильник газу за кошти Оператора ГРМ, яким буде забезпечено персоніфікований (індивідуальний) облік розподіленого споживачеві газу. Відповідно умовами договору не передбачено і права у споживача вимагати у Оператора ГРМ запровадження заходів з забезпечення комерційного обліку розподіленого йому газу у такий спосіб.

Напроти цього в п. 5.5. Договору передбачено право Оператора ГРМ якщо обєкт Споживача розміщений в багатоквартирному будинку (гуртожитку), що обладнаний загальнобудинковим лічильником газу чи на групу будинків (гуртожитків), здійснювати визначення обєму розподіленого та спожитого природного газу за Споживачем здійснюється з урахуванням Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, що відповідно забезпечується правом Оператора на встановлення саме за рішенням останнього загальнобудинкових лічильників.

Слід також зазначити, що в силу вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначено термін встановлення лічильників газу для категорії населення, до якої відноситься позивач, до 01.01.2018. В цей же час, до суду із даним позовом позивач звернувся до настання цієї дати, що свідчить про їх передчасність.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача та його представника на ту обставину, що мешканці будинку не надавали згоду на встановленні загальнобудинкового лічильника газу, оскільки в межах розгляду даної справи не перевіряється правомірність чи неправомірність встановлення цього лічильника.

Підсумовуючи викладене, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні, з огляду на що у їх задоволенні слід відмовити.

Оскільки позивач звільнений від оплати судових витрат, судові витрати слід залишити за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 14 листопада 2017 р.

Повний текст рішення виготовлений 20 листопада 2017 р.

Суддя А.В. Шалагінова