Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря Черняк О. В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

представника третьої особи Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 управління Держпродспоживслужби у Волинській області, про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та виключення записів з реєстру іпотеки та заборон, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» та апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_7 в листопаді 2015 року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Волинської обласної дирекції (скорочено ПАТ АБ «Укргазбанк») про визнання недійсним кредитного договору від 23 квітня 2008 року № 59/08-1/02; про визнання недійсним договору іпотеки від 23 квітня 2008 року № 59/08/02; про виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження іпотекою житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1800 га кадастровий номер; про зняття заборони відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записів про заборону на вищенаведене нерухоме майно (а.с. 2-5, том 1).

Позов мотивовано тим, що позивач вважає вищенаведений кредитний договір таким, що суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», пунктам 3.1, 3.2, 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, оскільки їй не було повідомлено у письмовій формі про кредитні умови, зокрема про орієнтовну сукупну вартістю кредиту в абсолютному та відносному значенні, про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Ухвалою суду від 19 вересня 2016 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, залучено ОСОБА_5 (а.с. 101, том 1).

Крім того, 21 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства АБ «Укргазбанк» в особі Волинської обласної дирекції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5, про визнання недійсним кредитного договору від 23 квітня 2008 року № 59/08-1/02 (а.с. 134-136, том 1). Позов мотивовано тим, що позивач взагалі не отримувала кошти за спірним кредитним договором, оскільки не підписувала договір про відкриття поточного рахунку на перерахування грошових коштів. Ухвалою суду від 24 жовтня 2016 року у справі № 161/13890/16-ц відкрито провадження за вищенаведеною позовною заявою (а.с. 141, том 1).

Ухвалою суду від 02 листопада 2016 року вищенаведені цивільні справі об'єднані в одну цивільну справу за № 161/17741/15-ц (а.с. 130, том 1). Ухвалою суду від 25 травня 2017 року залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_6 управління Держпродспоживслужби у Волинській області (а.с. 237, том 1).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2017 року в задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства АБ «Укргазбанк», третя особа ОСОБА_5, про визнання недійсним кредитного договору з підстав неотримання грошових коштів позивачем відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства АБ «Укргазбанк», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 управління Держпродспоживслужби у Волинській області про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та виключення записів з реєстру іпотеки та заборон з підстав порушення прав споживача у зв'язку з неотриманням повної інформації про умови договору задоволено частково. Визнано кредитний договір укладений 23 квітня 2008 року № 59/08-І/02 між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» та ОСОБА_3 недійсним. Зобов'язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_4 акціонерному товариству АБ «Укргазбанк» 161623 (сто шістдесят одну тисячу шістсот двадцять три) доларів США, як різницю між отриманими за кредитним договором № 59/08-І/02 від 23 квітня 2008 року та повернутими коштами, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно 4245990 (чотири мільйони двісті сорок п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто) гривень 24 копійки. Визнано договір іпотеки № 59-08/02 від 23 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Волинської області ОСОБА_8 23.04.2008 р., зареєстрований в реєстрі за № 4800 недійсним. Вирішено виключити з Державного реєстру іпотек записи про обтяження іпотекою житлового будинку, що знаходиться за адресою: Волинська область. Луцький район, с. Підгайці, вул. Дубнівська, 11а, та земельної ділянки площею 0,1800 га, кадастровий номер :01:001:5108, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Підгайці, вул. Дубнівська, 11а, зняти заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі № 59-08/02 від 23.04.2008 р. нерухомого майна та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно на об'єкт обтяження: будинок, адреса: Волинська область. Луцький р., с. Підгайці, вул. Дубнівська, будинок 11а, номер РПВН:13924200, з підставою обтяження: договір іпотеки, 4800, 23.04.2008, Приватний нотаріус ОСОБА_8 В задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 акціонерного товариства АБ «Укргазбанк» (ІК-23697280) на користь ОСОБА_3 судові витрати пропорційно задоволеної частини позовних вимог в розмирі 1461 (одна тисяча чотириста шістдесят одна) гривня 60 копійок. Стягнуто з ОСОБА_4 акціонерного товариства АБ «Укргазбанк» (ІК-23697280) в дохід держави судовий збір в розмірі 5602 (п'ять тисяч шістсот дві) гривні 80 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, відповідач ПАТ АК «Укргазбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог та в частині застосування реституції, просила у цій частині рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені.

Представник третьої особи ОСОБА_2 апеляційну скаргу ПАТ АК «Укргазбанку» заперечив, визнав апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, їх представники в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційних скарг, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити повністю, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасувати з таких підстав.

Відповідно до статтей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору, укладеного 27 червня 2007 року, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Так, ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на час укладення між сторонами кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про недійсність договору про надання споживчого кредиту, оскільки він не відповідає вимогам ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України та ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами надання позичальнику як споживачу фінансових послуг банку повної інформації про кредитні умови, а саме: орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних із одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; податковий режим сплати процентів та про державні субсидії або інформацію про те, від кого споживач може отримати такі відомості; не роз'яснено споживачу, що валютні ризики під час виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором покладено на споживача й не надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, що передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Задовольняючи позов в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір укладений 23 квітня 2008 року № 59/08-І/02 є недійсним в силу вимог ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також у зв»язку з тим, що він не відповідає вимогам статтей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 203 ЦК України. Задовольняючи позовну вимогу позивача про визнання недійсним кредитного договору, визнано недійсним і договір іпотеки, оскільки він є похідними від головного договору. У зв'язку з визнанням недійсним іпотечного договору вирішено виключити з Державного реєстру іпотек записи про обтяження іпотекою, зняти заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі № 59-08/02 від 23.04.2008 р. нерухомого майна та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження житлового будинку (у задоволенні позовної вимоги про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження земельної ділянки відмовлено у зв'язку з відсутністю в суду доказів щодо її наявності).

Крім того, зважаючи на наявність відповідної заяви відповідача, суд дійшов висновку про необхідність застосування наслідків недійсності кредитного договору, тобто реституції.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Так, з наявних у матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, судом першої інстанції встановлено, що 23 квітня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (банк), правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитний договір № 59/08-І/02, предметом якого було надання банком позичальнику кредиту на споживчі цілі в сумі 310 000,00 дол. США на строк з 23 квітня 2008 року по 21 квітня 2028 року зі сплатною 18,00% річних за користування кредитом. У пункті 1.3 цього договору було передбачено, що кредит надається на задоволення споживчих потреб позичальника. А у пункті 3.1.1 договору визначено, що кредит видається шляхом перерахування на поточний рахунок ОСОБА_3 № 262047631.840, який відкритий у відділенні № 2 Рівненської філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 333692 (а.с. 48-50, том 1).

Між сторонами того ж дня був підписаний додаток № 1 до кредитного договору № 59/08-І/02 від 23 квітня 2008 року, в якому було визначено умови надання кредиту, тарифи на його обслуговування, розмір одноразових витрат на оформлення кредиту, детальний графік погашення кредиту з зазначенням сукупної вартості кредиту на кінець строку його надання (а.с. 51-52, том 1).

23 квітня 2008 року ОСОБА_3 подала заяву про відкриття поточного рахунку № 262047631.840, уклала з банком договір № 7631-04 про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи, а також надала відповідну картку із зразком свого підпису (а.с. 157-160, 161, 162, том 1).

Факт перерахування кредитних коштів у розмірі 310 000,00 доларів США на вищенаведений поточний рахунок ОСОБА_3 підтверджується меморіальним валютним ордером банку від 23 квітня 2008 року № 4782.1.113 (а.с. 163, том 1).

В якості забезпечення вимог банку, між сторонами був укладений договір іпотеки № 59-08/02 від 23 квітня 2008 року, яким в іпотеку банку передано житловий будинок за адресою: Волинська обл., Луцький р-н., с. Підгайці, вул. Дубнівська, 11а та земельну ділянку площею 0,1800 га, кадастровий номер 010015108, які належать ОСОБА_3 (а.с. 9-11, том 1).

Ухвалою суду від 09.02.2016 року призначена по зазначеній справі судова почеркознавча експертиза (а.с.46, том 1).

Висновком судового експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_9 від 14 червня 2016 року №538 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 на лицьовій та зворотній стороні додатку №1 до кредитного договору № 59/08-І/02 від 23 квітня 2008 року виконані не ОСОБА_10, а іншою особою (а.с.75-83, том 1).

На підставі зазначеного висновку експертизи, суд першої інстанції дійшов висновку, що додаток № 1 до кредитного договору № 59/08-І/02 від 23 квітня 2008 року, в якому було визначено умови надання кредиту, тарифи на його обслуговування, розмір одноразових витрат на оформлення кредиту, детальний графік погашення кредиту з зазначенням сукупної вартості кредиту на кінець строку його надання, не був підписаний ОСОБА_3, а отже і вся вищеперерахована інформація належним чином позивачу не доводилася. Матеріали справи не містять доказів того, що перед укладенням договору така інформація доводилась до позичальника. Відсутність волевиявлення ОСОБА_3 на підписання додатку № 1 до кредитного договору в силу вимог ч. 3 ст. 203 (волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі) та ч. 1 ст. 215 (підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу) ЦК України є підставою для недійсності договору.

Разом з тим судом не враховано, що законодавством не передбачено такої підстави, на яку покликається суд, для визнання договору недійсним. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15, 23 цього Закону (у споживача виникає право на розірвання договору, відшкодування, завданих йому збитків, на суб'єкта господарювання можуть накладатися фінансові санкції). Крім того, не підписання позичальником додатків до договору не свідчить про недійсність самого договору, у якому викладено усі істотні умови укладеного між сторонами правочину, зокрема, розмір кредиту, строк користування кредитними коштами, цільове призначення наданого кредиту, розмір відсотків та інших обов'язкових платежів, сума щомісячного платежу, умови відповідальності за невиконання умов договору.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи наявна заява позичальника-фізичної особи на отримання кредиту від 31.03.2008 року, яка підписана ОСОБА_3, у пункті 3 якої зазначено, що підписанням цієї заяви позивач підтверджує надання йому відповідачем в письмовій формі та в повному об'ємі інформації, передбаченої п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 1 грудня 2005 року, що свідчить про не доведення позивачем обставини щодо порушення її прав у з'язку з неотриманням нею повної інформації про умови кредитування.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним у зв'язку з порушенням прав її як споживача через ненадання інформації щодо умов кредитування є безпідставними, а тому в цій частині та в частині визнання недійсним договору іпотеки як наслідку недійсності основного зобов'язання, а також скасування записів про обтяження іпотекою майна, що передане в якості забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, запису про заборону відчуження нерухомого майна, слід відмовити в позові, скасувавши рішення суду в цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено відповідачу у задоволенні його заяви про застосування строку позовної давності (а.с. 98, том 1), то суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про безпідставність позовної вимоги ОСОБА_3, вважає недоречним застосування позовної давності, оскільки не встановлено порушення прав позивача.

Враховуючи, що відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним, то відповідно не підлягає задоволенню заява відповідача про накладення арешту на предмет іпотеки відповідно до ч. 1 ст. 1057-1 ЦК України.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то в даному випадку висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору також і з підстав не отримання коштів, передбачених кредитним договором, позивач зазначила, що не підписувала договір про відкриття поточного рахунку на перерахування грошових коштів.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Ухвалою суду від 01.12.2016 року була призначена судова почеркознавча експертиза, предметом дослідження якої був Договір №7631-04 від 23 квітня 2008 року про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи (а.с. 174).

Висновком судового експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_11 від 13 березня 2017 року № 3274 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 у договорі по відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи від 23 квітня 2008 року № 7631-04 та додатку до нього ймовірно виконані не ОСОБА_3, а іншою особою. Категоричний висновок судовому експерту надати не вдалося, про що експерт ОСОБА_11 також зазначив в судовому засіданні (а.с.192-196, 228).

Враховуючи, що у висновку судового експерта йдеться лише про ймовірність того, що підпис від імені позивача здійснений іншою особою, що є припущенням, а не категоричним судженням, та зважаючи на наявність в матеріалах справи доказів перерахування кредитних коштів у розмірі 310 000,00 доларів США на поточний рахунок ОСОБА_3, а саме меморіального валютного ордеру банку від 23 квітня 2008 року № 4782.1.113 (а.с. 168), їх отримання позивачем випискою/особовим рахунком з 01.04.2008 року по 03.10.2008 року (а.с. 250-253), сукупності інших доказів: заяви позичальника фізичної особи на отримання кредиту (а.с. 236) заяви про відкриття поточного рахунку (а.с. 166), наявністю оплати заборгованості позивачем відповідачу, що підтверджується розрахунком заборгованості за оспорюваним договором (а.с. 231), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Договір № 7631-04 від 23 квітня 2008 року про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи, що укладений між сторонами та підписаний саме ОСОБА_3 та, що на цей рахунок були перераховані кредитні кошти в розмирі 310 000 доларів США.

За таких обставин, суд вважає правильним висновок, що відповідач належними та допустимими доказами не довела факту не отримання коштів за оспорюваним кредитним договором, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору укладеного 23 квітня 2008 року № 59/08-І/02 між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» та ОСОБА_3 недійсним з підстав, передбачених ч.ч. 1,3 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 2 ст. 1046, ч. 1 ст. 1051 ЦК України в зв'язку з неотриманням коштів позивачем від відповідача за оспорюваним кредитним договором.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, які були предметом дослідження судом першої інстанції, не дають підстав для висновку, що при вирішенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору з підстав неотримання коштів судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення, а тому колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції в цій частині без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Враховуючи, що рішення суду підлягає скасуванню у частині задоволення позову і також у частині скасування заборон об'єктів нерухомого майна, яке також оскаржувала позивач ОСОБА_3 в частині застосування реституції та відмови у виключенні з Єдиного реєстру заборон відчуження земельної ділянки, то її апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вирішив питання про стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, тому, скасовуючи рішення з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції скасовує рішення також і в частині судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2017 року в даній справі в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та виключення записів з реєстру іпотеки та заборон відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді