Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2017 Справа №607/379/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Пастернак О.В.,

у відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у січні 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-E00/118/2007 від 28 листопада 2007 року в сумі 187330,20 гривень залишку заборгованості за тілом кредиту. Обгрунтовує позов тим, що 28 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено зазначений кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 70000 доларів США зі сплатою процентної ставки 3,99 + FIDR терміном до 26 січня 2037 року. В подальшому між сторонами кредитного договору укладались додаткові договори, якими змінювались процентна ставка, валюта кредиту, а також графік платежів. 01 лютого 2013 року між банком та позичальником укладений додатковий договір, відповідно до якого позичальник в термін до 21 лютого 2013 року зобовязується погасити боргові зобовязання в розмірі 220000 гривень, а банк здійснює прощення решти суми боргу в розмірі 187560,75 гривень. 27 листопада 2013 року між банком та позичальником укладено додатковий договір, яким передбачено, що у звязку із частковим достроковим погашенням позичальником боргових зобовязань у розмірі 220000 гривень припинити дію договору іпотеки, а також, незважаючи на інші положення кредитного договору, сторони домовились, що з дати набрання чинності цим додатковим договором, припиняє свою дію додатковий договір від 01 лютого 2013 року. В грудні 2013 року ПАТ «ОТП Банк» уклало з ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким відчужило право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Оскільки відповідач не виконував умови кредитного договору з урахуванням усіх внесених додатковими договорами змін, 27 січня 2014 року позивач надіслав відповідачу письмову вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором, яка відповідачем залишена без задоволення. Станом на 14 листопада 2016 року існує заборгованість за тілом кредиту в сумі 187330,20 гривень, яку позивач просив стягнути із відповідача на свою користь.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач також у судове засідання не зявився, однак подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти позову заперечив. Суть заперечення зводиться до того, що згідно з додатковим договором від 01 лютого 2013 року борг у сумі 187560,75 гривень прощено, а додатковий договір від 27 листопада 2013 року він з банком не укладав, оригіналу цього договору позивач не надав. У відповідача відсутня заборгованість перед позивачем, а тому в задоволенні позову просив відмовити. Представником відповідача подано письмові пояснення аналогічного змісту.

За вказаних обставин, відповідно до ст. 169, ч. 2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу технічними засобами.

Судом досліджено зібрані у справі докази та встановлено такі обставини.

28 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1, як позичальником, укладено кредитний договір №ML-E00/118/2007, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 70000 доларів США для придбання нерухомого майна зі сплатою 3,99% річних + FIDR терміном до 26 січня 2037 року.

Того ж дня банк видав позичальнику кредит 70000 доларів США (еквівалент 353500 гривень), що підтверджено дублікатом валютного меморіального ордеру №1 від 28 листопада 2007 року.

09 січня 2009 року, 19 лютого 2009 року, 01 червня 2009 року, 07 вересня 2009 року між сторонами кредитного договору укладались додаткові договори, якими змінювались процентна ставка та валюта кредиту.

Відповідно до наданих суду меморіальних ордерів №18 від 07 вересня 2009 року, №23 від 05 жовтня 2009 року ОСОБА_1 отримав від позивача 405014,40 гривень та 117754,30 гривень; призначення платежу видача кредиту згідно з кредитним договором №ML-E00/118/2007 від 28 листопада 2007 року.

12 січня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», яке стало правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1, яким, зокрема, графік платежів позичальника викладено у новій редакції, однак дата остаточного погашення кредиту не змінена (26 січня 2037 року).

01 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем укладено додатковий договір №2, відповідно до якого позичальник у термін до 21 лютого 2013 року зобовязується погасити боргові зобовязання в розмірі 220000 гривень, а банк, за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та цього додаткового договору, здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 187560,75 гривень і позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобовязання перед банком у повному обсязі (п. 2.1. додаткового договору). А також сторони домовились, що у випадку виникнення розбіжностей між положеннями кредитного договору та додаткового договору, положення додаткового договору підлягають пріоритетному застосуванню, якщо інше не передбачено умовами цього додаткового договору (п. 3.1. додаткового договору).

20 грудня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (фактор) та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (клієнт) було укладено договір факторингу. Згідно з пунктом 3.1. даного договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає (відступає) фактору права грошової вимоги на кредитний портфель, який включає в себе права грошової вимоги за кредитними договорами, а фактор здійснює фінансування клієнта за плату на умовах цього договору. Згідно з витягом із додатку №1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 20 грудня 2013 року клієнтом передано фактору право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №ML-E00/118/2007 від 28 листопада 2007 року, загальна сума боргу 187330,20 гривень.

Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги ПАТ «ОТП Банк» до відповідача щодо сплати загальної суми заборгованості за кредитним договором №ML-E00/118/2007 від 28 листопада 2007 року.

З наданого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №ML-E00/118/2007 від 28 листопада 2007 року, загальна суму простроченої заборгованості позичальника перед банком станом на 14 листопада 2016 року становить: залишок заборгованості за кредитом 187330,20 гривень; сума пені за прострочення зобовязань 685628,53 гривень.

Разом з тим, з протоколу №3 засідання Комітету по роботі з проблемною заборгованістю фізичних осіб та середнього та малого бізнесу АТ «ОТП Банк» від 24 січня 2013 року слідує, що на порядку денному розглядалося питання про реструктуризацію заборгованості ОСОБА_1 На цьому ж засіданні Комітетом прийнято рішення, згідно з яким, за умови погашення відповідачем заборгованості в сумі не менше 220000 гривень у строк до 21 лютого 2013 року за кредитним договором №ML-E00/118/2007 від 28 листопада 2007 року, погоджено списати залишок боргу. В разі виконання ОСОБА_1 вказаної умови підписати з ним додатковий договір про прощення боргу та зупинити нарахування відсотків з дати підписання додаткового договору.

28 січня 2013 року відповідач перерахував позивачу на виконання своїх зобовязань за кредитом 220000 гривень, що вбачається з копії квитанції №34 та підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1

Згідно з відповіддю № Е00-5/Е00-4/236 від 07 вересня 2017 року, наданою на запит ОСОБА_1 від 30 серпня 2017 року, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» повідомив, що Договір про кредитування поточного рахунку (овердрафт) №Е00/357/06/1 від 28 листопада 2007 року припинив дію 07 травня 2013 року.

15 листопада 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» надіслано відповідачу досудову вимогу №200894255 про погашення заборгованості за кредитним договором №СМ-SMEE00/045/2008 від 03 червня 2008 року, боржником за яким є ОСОБА_2, а ОСОБА_1 поручителем згідно з договором поруки №SR-SMEE00/001/2010.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши наведені сторонами доводи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки:

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобовязання сформульовані в главі 50 «Припинення зобовязання» розділу І книги пятої «Зобовязальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

З наведених вище норм матеріального права слідує, що прощення боргу є самостійною підставою припинення зобовязання.

Відповідач ОСОБА_1 виконав рішення Комітету по роботі з проблемною заборгованістю фізичних осіб та середнього та малого бізнесу АТ «ОТП Банк» від 24 січня 2013 року, а також умови додаткового договору №2, укладеного між сторонами 01 лютого 2013 року, перерахувавши позивачу на виконання своїх зобовязань за кредитним договором №ML-E00/118/2007 від 28 листопада 2007 року 220000 гривень, а тому вважається таким, що погасив свої боргові зобовязання перед банком в повному обсязі шляхом прощення боргу.

Доводи представника позивача про те, що кредитні зобовязання між сторонами не припинилися в силу укладеного 27 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 додаткового договору №3 до Кредитного договору №ML-E00/118/2007 від 28 листопада 2007 року, за умовами якого позивач та відповідач домовились про те, що з дати набрання чинності цим додатковим договором припиняє свою дію додатковий договір №2 від 01 лютого 2013 року, у звязку з чим усі права та обовязки сторін, що випливають з положень додаткового договору №2 втрачають чинність (п.2.1.2.), суд вважає необгрунтованами оскільки відповідач заперечує факт укладення додаткового договору №3 від 27 листопада 2013 року, а позивач не спростував належними та допустимими доказами такі заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відповідач ОСОБА_1, стверджуючи, що додатковий договір №3 від 27 листопада 2013 року, копія якого надана позивачем та знаходиться в матеріалах справи, не укладався, заявив відповідне клопотання про витребування оригіналу цього договору.

01 лютого 2017 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів, в тому числі і оригіналу додаткового договору №3 від 27 листопада 2013 року. Зазначена ухвала двічі надсилалась судом позивачу для виконання, однак у частині надання оригіналу вказаного договору ухвала позивачем виконана не була.

З цих підстав суд вважає недоведеним факт укладення додаткового договору №3 від 27 листопада 2013 року, а відтак є недоведеною наявність заборгованості, яка могла б бути наслідком невиконання можливого зобовязання.

Досудова вимога №200894255 від 15 листопада 2016 року, надіслана Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на адресу ОСОБА_1, не є належним доказом у справі, оскільки не стосується предмета доказування. Дана вимога є зверненням позивача до відповідача як поручителя згідно з договором поруки №SR-SMEE00/001/2010 за зобовязаннями ОСОБА_2 за кредитним договором №СМ-SMEE00/045/2008 від 03 червня 2008 року.

Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази, та враховуючи те, що зобовязання сторін, які виникли за кредитним договором №ML-E00/118/2007 від 28 листопада 2007 року, припинені прощенням боргу, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором слід відмовити у звязку з безпідставністю позовних вимог.

За таких обставин, відповідно до статті 88 ЦПК України понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 88, 209, 213-215, 217, 218, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-E00/118/2007 від 28 листопада 2007 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_3