Справа № 489/4640/17
Номер провадження 2/489/2309/17
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Сироватки Т.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що в 1999 р. чоловік позивачки - ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Вказаний договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований на Універсальній товарній біржі "Нерухомість Н".ІНФОРМАЦІЯ_1 року її чоловік ОСОБА_4 помер. На теперішній час позивачка не має можливості реалізувати свої спадкові права, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавці ніяких претензій не пред'являють, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляються.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, зареєстрований на Універсальній товарній біржі "Нерухомість -Н" за № 164 від 23.11.1999 р., укладений між ОСОБА_5, що представляла інтереси за довіреністю ОСОБА_2, ОСОБА_3 (продавець) з одного боку та ОСОБА_4 з іншого боку (покупець) - дійсним.

Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Про розгляд справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на власності на житло від 08.12.1993 р., що зареєстроване в Миколаївському Бюро технічної інвентаризації" за № 16392 від 08.02.1994 р.

23.11.1999 р. на Універсальній товарній біржі "Нерухомість Н" за № 164 був зареєстрований Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5, що представляла інтереси за довіреністю ОСОБА_2, ОСОБА_3 (продавець), з одного боку, та ОСОБА_4 з іншого боку (покупець) .

Як вбачається з матеріалів справи, Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 був зареєстрований ММБТІ 09.12.1999 р. за № 16392 на ім'я ОСОБА_4.

Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе.

На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання договору купівлі-продажу квартири можливе лише в судовому порядку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.ст.57,58 Конституції України, ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у листопаді 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов'язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді придбаної ним квартири.

Позивачка звернулася до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, але приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Балкіною О.Л. було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 в зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилаються на те, що її чоловік, на даний час померлий, придбав квартиру на біржі, однак через необізнаність сторін договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивачка вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору, водночас ОСОБА_1 продовжує користуватися квартирою для постійного проживання, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує її в належному санітарно-технічному стані.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Відразу після укладання договору купівлі-продажу між сторонами ОСОБА_4 було зареєстровано право власності в Миколаївському МБТІ, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу.

Разом з тим, позивачка на теперішній час не має можливості реалізувати свої спадкові права після смерті свого чоловіка - ОСОБА_4, так як договір купівлі-продажу квартири, яка є спадковим майном, не був нотаріально посвідчений, а відповідно його форма не відповідала формі, передбаченій діючим законодавством.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 58-59, 61, 212 ЦПК за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачка не має можливості усунути порушення прав на теперішній час в позасудовому порядку, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.12, 30, 60, 88, 214, 226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5, що представляла інтереси за довіреністю ОСОБА_2, ОСОБА_3 (продавець) з одного боку та ОСОБА_4 з іншого боку (покупець), зареєстрований 23.11.1999 р. на Універсальній товарній біржі "Нерухомість Н " за № 164- дійсним.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова