Справа № 755/3299/17
"25" травня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді Гончарука В.П.,
за участі секретаря Краснової І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,
Позивач ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 86 733,26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.02.2017 року становить 2 340 063,35 грн., а також 3% річних у розмірі 100 897,81 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 05.02.2014 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно умов якого позивачем надано у борг відповідачам грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США, а відповідачі зобов'язувалися повернути позику строком не пізніше 01.09.2014 року із сплатою 2% від отриманої суми позики за кожен місяць користування позикою. Однак, в порушення договірних зобов'язань та на неодноразові звернення позивача відповідачі борг позивачу не повернули, що є підставою звернення позивача з вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики у розмірі 86 733,26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.02.2017 року становить 2 340 063,35 грн., а також 3% річних у розмірі 100 897,81 грн., що є предметом позовних вимог.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення суду при заочному розгляді справи. (а.с. 31)
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.
На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача ОСОБА_1 суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору.
Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)
Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.
Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.
Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.
У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов?язки, які покладаються на них за договором.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За вимог ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошову позику у розмірі 50 000,00 доларів США, зі сплатою 2% від позиченої суми за кожен місяць користування позикою, а позичальники зобов'язалися повернути позикодавцеві позичену суму коштів за офіційним курсом НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, не пізніше ніж 01.09.2014 року, про що сторонами укладено Договір позики б/н від 05.02.2014 року. (а.с. 7-9)
Згідно п. 2 Договору позики, сума позики, встановлена п. 1 даного Договору, отримана позичальниками від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.
Згідно п. 7 Договору позики, у разі прострочення виконання зобов'язання позичальниками за даним Договором, позичальники зобов'язані сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Укладеним Договором позики сторони підтвердили, що цей Договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається сторонами у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для сторін умовах і не в результаті впливу тяжких обставин, Договір укладено сторонами без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторони розуміють значення, умови Договору, його правову природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним Договором, а також сторонами засвідчено, що Договором визначені всі істотні умови, про що свідчать підписи сторін на Договорі. (п. 14 Договору позики)
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей.
Правила статті 625 Цивільного кодексу України розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 Цивільного кодексу України). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний буде відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені коментованою статтею.
Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Згідно із частиною першої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. (Постанова Верховного Суду України від 02.09.2015 року Справа № 6-369цс15; Постанова Верховного Суду України від 19.10.2016 року Справа № 6-2129цс16)
Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів на його користь заборгованості за Договором позики від 05.02.2014 року у розмірі 86 733,26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.02.2017 року становить 2 340 063,35 грн., з яких: сума позики становить 1 349 000,00 грн.; сума відсотків за користування позикою - 991 063,35 грн., а також 3% річних у розмірі 100 897,81 грн., що розраховано позивачем у зв'язку із невиконанням відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 умов Договору позики від 05.02.2014 року, в частині повернення суми позики та відсотків за користування позикою, із встановленим строком дії Договору до 01.09.2014 року.
Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями цивільного законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про порушення прав позивача як позикодавця за Договором позики в частині повернення йому позики у встановлений Договором строк, а також сплати процентів за користування позикою, у зв'язку з чим наявні правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості за Договором позики від 05.02.2014 року у розмірі 86 733,26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день проведення позивачем розрахунку 27.02.2017 року становить 2 340 063,35 грн., з яких: сума позики становить 50 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 1 349 000,00 грн.; сума відсотків за користування позикою - 36 733,26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 991 063,35 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 100 897,81 грн., яка розрахована за період прострочення виконання зобов'язання з 02.09.2014 року по 27.02.2017 року, ураховуючи також, що сплату 3% річних передбачено сторонами при укладенні досліджуваного Договору позики.
Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики підлягають до задоволення, та присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача суму боргу за Договором позики від 05.02.2014 року в розмірі 86 733,26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.02.2017 року становить 2 340 063,35 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 100 897,81 грн.
Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8 000,00 грн., тобто по 4 000,00 грн. з кожного.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 6, 526, 530, 536, 625, 631, 638, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 224-226, 232, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики -задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2,на користь ОСОБА_1 суму боргу за Договором позики від 05.02.2014 року в розмірі 86 733,26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.02.2017 року становить 2 340 063,35 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 100 897,81 грн., а всього загальною сумою 2 440 961 (два мільйони чотириста сорок тисяч дев'ятсот шістдесят одну) гривню 16 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_3на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 000,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.