22-ц/775/739/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Мірошниченко Ю.М.
Категорія 81 Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.,

суддів - Мироненко І.П., Принцевської В.П.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Солюшен Финанс» на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 серпня 2017 року за матеріалами клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Солюшен Финанс» до Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду,

ВСТАНОВИЛА :

04 серпня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Солюшен Финанс» (далі - ТОВ «Солюшен Фінанс») звернулося до суду із клопотанням, в якому просила поновити строк на подачу клопотання про надання дозволу на примусове виконання Арбітражного рішення від 02.07.2014 року, надати дозвіл на примусове виконання на території України арбітражного рішення Міжрегіонального арбітражного суду від 02.07.2014 року у справі №29/2014, яким стягнуто з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ВАТ «Торговий дом Армавирского заводу тяжелого машиностроения» заборгованість за договором №ПР-06395 від 20.04.2011 року в розмірі 52 282 822 російських рублів, 216674,66 російських рублів - компенсація за сплачений арбітражний збір у справі №29/2014; замінити сторону стягувача у справі з ВАТ «Торговий дом Армавирского завода тяжелого машиностроения» на ТОВ «Солюшен Финанс»; видати та направити у відповідний орган виконавчої служби виконавчий лист на підставі прийнятої ухвали про надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення Міжрегіонального арбітражного суду від 02.07.2014 року у справі №29/2014 з урахуванням заміни стягувача; стягнути з ПрАТ «Азовзагальмаш» на користь ТОВ «Солюшен Финанс» 800 гривень судового збору.

Ухвалою судді Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 серпня 2017 року клопотання ТОВ «Солюшен Финанс» про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду залишено без розгляду та повернуто разом з документами, що додані до нього, особі, що його подала.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, представник Товариство з обмеженою відповідальністю «Солюшен Финанс» звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу від 07.08.2017 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду. В скарзі наголошує, що заявник ТОВ «Солюшен Финанс» надало усі необхідні документи для розгляду судом клопотання, належно засвідчені копії рішення, що підлягає примусовому виконанню, але суд всупереч вимогам закону повернув заяву, хоча жодними вимогами закону в тексті судового рішення не передбачена вказівка дати набрання чинності рішенням. Не передбачено законом також надання суду в межах такого клопотання виконавчого документу, оскільки він видається судом за місцезнаходженням боржника за результатом розглядом судом клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «Солюшен Финанс» Курочки А.І., який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, заперечення представника ПрАТ «Азовзагальмаш» Кононенко Т.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Вирішуючи клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, суддя виходив з того, що вимоги закону, якими регламентовано порядок подачі такого клопотання, заявником не дотримані, а саме: не надано оригіналу або належним чином засвідченої копії офіційного документу про те, що рішення набуло законної сили (відсутні відомості щодо дати набрання законного сили); не наданий виконавчий документ за рішенням арбітражного суду.

Погодитися з таким висновком неможливо.

ТОВ «Солюшен Фінанс» звернулося до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області із клопотанням, в якому просила поновити строк на подачу клопотання про надання дозволу на примусове виконання Арбітражного рішення від 02.07.2014 року, надати дозвіл на примусове виконання на території України арбітражного рішення Міжрегіонального арбітражного суду від 02.07.2014 року у справі №29/2014, яким стягнуто заборгованість з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ВАТ «Торговий дом Армавирского завода тяжелого машиностроения»; замінити сторону стягувача у справі з ВАТ «Торговий дом Армавирского завода тяжелого машиностроения» на ТОВ «Солюшен Финанс»; видати та направити у відповідний орган виконавчої служби виконавчий лист на підставі прийнятої ухвали про надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення Міжрегіонального арбітражного суду від 02.07.2014 року.

Зазначав, що рішення Міжрегіонального арбітражного суду від 02.07.2014 року вступило в законну силу 02.07.2014 року, про що вказано у тексті рішення, підлягає виконанню. Боржник рішення у добровільному порядку не виконує.

За статтею 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно зі ст.394 ЦПК України клопотання про визнання та виконання іноземного арбітражного рішення подається в письмовій формі і має містити:

1) найменування особи, що подає клопотання, зазначення її місце знаходження;

2) найменування боржника, зазначення його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні;

3) мотиви подання клопотання.

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.9 Конституції України міжнародні договори, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, входять до національного законодавства України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж ті, що містяться в законодавстві України про арбітраж, то застосовуються правила міжнародного договору.

Роз'яснення з приводу застосування судами нормативно-правових актів, що регулюють розв'язання спорів даної категорії, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України».

Як роз'яснено в п. 3 цієї постанови N 12, суди повинні з'ясовувати наявність міжнародних договорів про взаємне надання правової допомоги між Україною і державою, про визнання й виконання рішення суду чи арбітражу якої надійшло клопотання.

Кожна Договірна Держава, як це обумовлено ст. ІІІ Нью-Йоркської Конвенції визнає арбітражні рішення як обов'язкові і виконує їх відповідно до процесуальних норм тієї території, де проситься визнання і приведення у виконання цих рішень.

В сенсі виниклого питання з визнання акту міжнародного комерційного арбітражу при Торгово-промисловій палаті РФ (щодо господарської діяльності) обов'язковим для виконання на території України, належними правовими актами регулятивного характеру є, зокрема, такі міжнародні договори, до яких приєдналась Україна:

- Угода про порядок вирішення спорів, пов'язаних зі здійсненням господарської діяльності, підписана урядами держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у м. Києві 20 березня 1992р. (далі - київська Угода). До учасниць даної Угоди належать республіки Білорусь, Вірменія, Таджикистан, Казахстан, Туркменистан, Узбекистан, Киргизька Республіка, Російська Федерація та Україна;

- Конвенція про визнання й виконання іноземних арбітражних рішень, укладена у м.Нью-Йорку в 1958р. (далі - нью-йоркська Конвенція).

За змістом п. 7 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 12: при вирішенні питання про прийняття до розгляду клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду (арбітражу) судам відповідно до вимог ст.137 ЦПК необхідно перевіряти, чи відповідають їх форма та зміст і додані до них документи вимогам певного міжнародного договору та Указу. Таке клопотання повинно мати письмову форму і містити:

а) найменування стягувача, а також його представника (якщо клопотання подається останнім), вказівку про місце їх проживання, а якщо стягувач є юридичною особою, - про її місцезнаходження;

б) найменування боржника і вказівку про місце його проживання, а якщо він є юридичною особою, - про її місцезнаходження (місцезнаходження майна боржника на території України, якщо місцем його проживання чи перебування не є Україна);

в) прохання стягувача про дозвіл на примусове виконання, а в тому разі, коли раніше рішення вже виконувалось, - вказівку на те, в якій частині або з якого часу потрібне його виконання.

До клопотання мають бути додані всі документи, передбачені відповідним міжнародним договором, зокрема:

- рішення іноземного суду або його засвідчена копія та офіційний документ про те, що рішення набрало законної сили і підлягає виконанню, або про те, що воно підлягає виконанню до набрання законної сили (якщо цього не видно з самого рішення), а також належно засвідчені оригінал арбітражного рішення або його копія, а якщо цього вимагає відповідний міжнародний договір, - і офіційний документ про те, що воно набрало законної сили;

- документ, із якого видно, що сторона, проти якої постановлено рішення і яка не брала участі у процесі, була в належному порядку і своєчасно викликана в суд, а в разі її процесуальної недієздатності була належним чином представлена (мала уповноваженого представника). Виклик у судове засідання може підтверджуватись оригіналом або засвідченою копією документа, за допомогою якого мав здійснюватися виклик згідно з міжнародним договором або законодавством держави, де розглядалася справа;

- документ, що підтверджує часткове виконання рішення на час його пересилання, а згідно з Київською Угодою - ще й виконавчий документ.

Відповідно до ст.8 Київської Угоди, до учасниць якої належать, в тому числі, Російська Федерація та Україна: виконання рішення відбувається за клопотанням заінтересованої Сторони. До клопотання додаються: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання; офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення; докази про повідомлення іншої Сторони про процес; виконавчий документ.

Відповідно до ст.394 ч.4 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених ЦПК України, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додано до нього, особі, що його подала.

Звертаючись до суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, заявник надав довідку Арбітражу при Асоціації «Міжрегіональний центр арбітражу» від 12.07.2017 року про те, що рішення Міжрегіонального арбітражного суду від 02.07.2014 року №29/2014 не оспорювалося учасниками, є остаточним та таким, що набрало законної сили.

Як вбачається з ухвали Арбітражного суду Краснодарського краю від 04 серпня 2017 року, виконавчий документ стягувачу за рішенням міжрегіонального арбітражного суду від 02.07.2014 року не видавався.

Тобто, з матеріалів, наданих заявником, вбачається, що до клопотання надано належно оформлене рішення іноземного суду, документ про те, що воно не оскаржене і є чинним. У видачі виконавчого листа відмовлено міжнародним судом, що ухвалював рішення, а згідно зі статтею 398 ЦПК України, виконавчий лист видається судом, який надав дозвіл на примусове виконання рішення іноземного суду. Така правова позиція узгоджується із судовою практикою Вищого спеціалізованого суду України в рішеннях від 05.04.2017 року №490/7450/15-ц; 08.12.2016 року №761/22804/15-ц.

Відтак, суд першої інстанції передчасно залишив клопотання без розгляду, не перевірив усі обставини, порушив порядок, встановленого для його вирішення.

Разом з тим, слід зауважити, що у відповідності до положень статті 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з поверненням питання на новий розгляд.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307,312,314,315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Солюшен Финанс» задовольнити.

Ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 серпня 2017 року скасувати, направити матеріали клопотання до суду для вирішення питання в установленому законом порядку.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська

І.П. Мироненко