У х в а л а

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

Мазур Л.М., Попович О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про відмову від позову усправі за позовом ОСОБА_3 до Національного музею історії України Міністерства культури України, треті особи: профспілка працівників Національного музею історії України, генеральний директор Національного музею історії України СосновськаТетяна Вікторівна, про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході розгляду справи, та остаточно просив:

- визнати незаконним його звільнення на підставі наказу Генерального директора Національного музею історії України від 17 серпня 2015 року № 295 (за п. 7 ст. 40 КЗпП України);

- скасувати наказ Генерального директора Національного музею історії України від 17 серпня 2015 року № 295 про його звільнення;

- поновити його на посаді завідувача сектором голографічних зйомок Національного музею історії України з 17 серпня 2015 року;

- визнати недійсним запис від 20 липня 2015 року № 20 у трудовій книжці БТ-І № НОМЕР_1 про його звільнення на підставі наказу № 295 від 17 серпня 2015 року та зобов'язати Національний музей історії України внести відповідні відомості до трудової книжки БТ-І № НОМЕР_1;

- стягнути з Національного музею історії України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 29 лютого 2016 року у розмірі 44 448 грн 75 коп. та моральну шкоду у розмірі 6 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що згідно з наказом Генерального директора Національного музею історії України № 295 від 17 серпня 2015 року його було звільнено з посади завідувача сектором голографічних зйомок Національного музею історії України за п. 7 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважав своє звільнення незаконним та безпідставним, оскільки воно відбулось без згоди профспілкового комітету, а акти № №1-5 та подання № 441, які стали підставою для його звільнення, підписані зацікавленими або залежними від керівництва відповідача особами. При цьому інформація, викладена в цих документах про перебування позивача на роботі 20 липня 2015 року нібито у нетверезому стані, не відповідає дійсності та, на думку останнього, обумовлена лише упередженим ставленням нового керівництва відповідача до працівників сектору голографії та намаганням зібрати компромат на попереднє керівництво відповідача.

Крім того позивач зазначав, що у зв'язку з неправомірними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в частковій втраті дружніх та професійних зв'язків з колегами по роботі, постійному перебуванні в нервовому стані, а також в самій необхідності спростування факту його алкоголізму.

Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано звільнення ОСОБА_3 на підставі наказу Генерального директора Національного музею історії України від 17 серпня 2015 року № 295.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді завідувача сектором голографічних зйомок Національного музею історії України з 17 серпня 2015 року.

Стягнуто з Національного музею історії України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 44 448 грн75 коп. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів.

Стягнуто з Національного музею історії України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді завідувача сектором голографічних зйомок Національного музею історії України та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 6 583 грн 62 коп. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежівдопущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року апеляційну скаргу Національного музею історії України Міністерства культури України відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Національний музей історії України, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано справу із Шевченківського районного суду м. Києва та зупинено виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_3, що не підлягає негайному виконанню, до закінчення касаційного провадження.

У травні 2017 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_3 надійшла заява про відмову від позову, скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та закриття провадження у справі з підтвердженням обізнаності щодо наслідків вчинення таких процесуальних дій.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вивчивши заяву та матеріали справи, дійшла висновку про можливість прийняття відмови позивача від позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ст. 334 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з осіб, які беруть участь у справі, було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитись від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.

Частина перша статті 174 ЦПК України передбачає, що позивач може відмовитися від позову протягом усього часу судового розгляду. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Частиною третьою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 340 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в касаційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Оскільки заява ОСОБА_3. про відмову від позову не суперечить закону та не порушує права, свободи або інтереси інших осіб, колегія суддів дійшла висновку про можливість прийняття такої відмови.

Враховуючи наведене, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст. ст. 174, 205, 206, 334, 340 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_3 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_3 від позову до Національного музею історії України Міністерства культури України, треті особи: профспілка працівників Національного музею історії України, генеральний директор Національного музею історії України Сосновська Тетяна Вікторівна, про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Національного музею історії України Міністерства культури України, треті особи: профспілка працівників Національного музею історії України, генеральний директор Національного музею історії України Сосновська Тетяна Вікторівна, про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л. Ізмайлова

Л.М. Мазур

О.В.Попович