АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В. суддів: Поливач Л.Д., Вербової І.М. при секретарі - Пащенко О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», поданою уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіною Мариною Анатоліївною, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 13 614,52 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 гри.

На обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 16.07.2013 року сторонами було укладено договір банківського вкладу «Швейцарський Он-лайн» №618392/2013,згідно умов якого вона внесла на депозит грошові кошти до 18.08.2014 року під 22% річних.

24.02.2014 року вона звернулась до банку із заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу «Швейцарський «Он-лайн» №618392/2013 та видачу готівкою грошових коштів у сумі 400 000 грн. та нарахованих процентів готівкою через касу банка, проте, тільки наприкінці серпня відповідач почав виконувати свої зобов'язання. З метою усунення порушення своїх прав вона змушена була витрачати грошові кошти на проїзд до Києва, проживання, що вважає реальними збитками. Вказала також, що діями банка їй завдана і моральна шкода.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.03.2015 року, позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь позивачки 13 614,52 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіна М.А. подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати заочне рішення суду та ухвали нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам, неповно з'ясував обставини справи.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року заочне рішення шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 6 вересня 2017 року касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної М.А. - задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції, представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Представник позивача, заперечувала проти апеляційної скарги та просила її відхилити. Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб які брали участь у справі та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших підстав, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частиною 3 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст..ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено договір банківського вкладу «Швейцарський «Он-лайн» № 618392/2013.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.3, 1.5,1.7 договору банківського вкладу «Швейцарський «Он-лайн» № 618392/2013 вбачається, що договір є строковим та укладений до 18 серпня 2014 року під 22 % річних.

Скориставшись п. 1.8 даного договору сума вкладу позивача з 16 липня 2013 року по 03 лютого 2014 року неодноразово збільшувалась і загалом становила 400 000 грн.

24 лютого 2014 року позивач звернулась до ПАТ «ВіЕйБі Банк» із заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу «Швейцарський «Он-лайн» № 618392/2013 з 26 березня 2014 року, в якій просила сплатити їй належні кошти через касу банка.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» свої зобов'язання перед позивачем виконав в серпні 2014 року, що підтверджується чеками видачі готівки від 28 серпня 2014 року № 9629 на суму - 99 500 грн, від 01 вересня 2013 року № 9666 на суму - 99 500 грн., від 22 вересня 2014 року № 0543 на суму - 99 600 грн., від 18 вересня 2014 року № 0536 на суму - 49 750 грн., від 03 вересня 2014 року № 9701 на суму - 49 750 грн.

Таким чином протягом шести місяців позивачка намагалася відновити свої права і повернути належні їй кошти, які відповідач незаконно утримував.

Відповідно до вимог ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків, виходячи із пріоритетності підтримки цінової стабільності в державі, сприяння стабільності банківської системи України, забезпечення розрахунків, у тому числі в зовнішньоекономічній діяльності, пов'язаних з нею операцій, керуючись статтею 99 Конституції України, статтями 6, 7, 15, 55 та розділами IV, V, VIII Закону України «Про Національний банк України», статтями 66, 67 та главою 11 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статтями 4, 6 та 11 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтями 8 та 9 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Правління Національного банку України 06 лютого 2014 року прийняло постанову № 49 «Про заходи щодо діяльності банків та проведення валютних операцій» (постанова втратила чинність згідно з постановою Правління НБУ від28 березня 2014 року № 172).

Постановою Правління НБУ від 27 лютого 2014 року № 104 були внесені зміни до постанови № 49 від 6 лютого 2014 року в частині зобов'язання банків обмеження видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України та не допускати обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті, що належать клієнтам, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України (постанова втратила чинність згідно з постановою Правління НБУ від 28 березня 2014 року № 172).

Постановою Правління Національного банку України від 28 березня 2014 року № 172 «Про регулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» дані зобов'язання для банків залишились чинними. Додатково зазначено, що вимога поширюється на видачу (отримання) готівкових коштів як в межах України так і за її межами, незалежно від кількості рахунків клієнта в одному банку. Постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2014 року № 328 «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» постановою Правління Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», постановою Правління Національного банку України від 1 грудня 2014 року № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», продовжено дію вищезазначених обмежень щодо видачі валютних коштів клієнтів з поточних, вкладних рахунків.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20 листопада 2014 року прийнято рішення № 123 про запровадження з 21 листопада 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк». Протягом дії тимчасової адміністрації вкладники банку - фізичні особи, можуть отримати свої кошти за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився, в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банку з ринку, але не більше 200 000 грн.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк» було запроваджене строком на 3 місяці з 21 листопада 2014 року по 20 лютого 2015 року.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 17 лютого 2015 року за № 35 дію тимчасової адміністрації продовжено до 20 березня 2015 року.

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 19 березня 2015 року за № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-І 123цс 16.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався, неповно з'ясував обставини справи, дають підстави вважати, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішенням ФГВФО від 20 листопада 2014 року в ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 21 листопада 2014 року була запроваджена тимчасова адміністрація, а 20 березня 2015 року, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року, розпочато процедуру ліквідації цього банку та того, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, 25 березня 2015 року, у банку вже було введено тимчасову адміністрацію. Отже, колегію суддів враховано правову позицію ВСУ, викладену у постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-13096св16, згідно з якою введення тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Проте, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався, та з огляду на вищенаведене, оскаржуване рішення суду назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», подану уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіною Мариною Анатоліївною, задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: