Справа №639/2165/17
Провадження №2/639/1287/17
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2017 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд ухвалити рішення, на підставі якого стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 07.11.2016 року у розмірі 94 640, 00 грн. та судовий збір у сумі 946, 40 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.11.2016 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 3 500 доларів США, з кінцевим строком повернення грошових коштів - 01 грудня 2016 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, натомість відповідач свої зобов'язання не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги № 145/Н-17 від 05.04.2017 року, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд задовольнити позовні вимоги, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 07 листопада 2016 року ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір позики. Відповідно до якого позикодавець передає, а позичальник отримує від позикодавця позику готівкою у сумі 3 500, 00 доларів США., яку зобов'язався повернути в строк до 01.12.2016 року. (а.с. 8)

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 зобов'язання з повернення коштів у строк, обумовлений договором позики не виконав.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

14 червня 2017 року через канцелярію суду представником позивача було надано оригінал договору позики від 07.11.2016 року.

Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов'язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 24.09.2014 р. у справі № 6-145цс14).

Відповідно до встановленого Національним Банком України курсу доларів США до гривні станом на день подання позову 05.04.2017 року 3 500 доларів США становить 94 640, 00 грн., станом на день розгляду справи 14.06.2017 року 3 500 доларів США становить 90 983, 24 грн.

Відтак, в судовому засіданні було встановлено, що на теперішній час сума боргу залишається неповернутою, а тому суд приходить до висновку про, те що є всі підстави для часткового задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на його користь суми боргу у розмірі 90 983, 24 грн., що є еквівалентом 3 500 доларів США (3 500 х 2599,5212/100 = 90 983, 24 грн.).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відтак, суд приходить до висновку, про необхідність стягнення з відповідача судового збору у розмірі 909, 83 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 15, 88, 169, 208, 209, 212-215, 224-225 ЦПК України, ст.ст. 10, 524, 526, 530, 533, 536, 549-551, 610, 611, 612, 625, 631, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, заборгованість за договором позики від 07.11.2016 року у розмірі 90 983, 24 грн. (дев'яносто тисяч дев'ятсот вісімдесят три гривні 24 копійки)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 909, 83 грн. (дев'ятсот дев'ять гривень 83 копійки).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович