Справа № 494/1332/16-ц
Провадження № 2/494/293/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

15.11.2016 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.04.2017 року скасовано ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 08.12.2016 року про повернення позовної заяви, та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 19.05.2017 року, вказана позовна заява передана канцелярією суду до розгляду судді Березівського районного суду Одеської області Римарю І.А. 22.05.2017 року.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 12 грудня 2006 року між ним та ФГ «Олександр» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2.53 га, що розташована на території Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області, масив №18, земельна ділянка №134. У 2016 році виникла необхідність поновити документи щодо права оренди вищевказаної земельної ділянки з ФГ «Олександр», таким чином 25.05.2016 року було укладено договір оренди між позивачем та ФГ «Олександр» за особистим бажанням ОСОБА_1 Позивач вказав, що 31 травня 2016 року до його будинку прийшли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та повідомили, що ФГ «Олександр» відмовився укладати з позивачем договір оренди землі, почувши цю інформацію ОСОБА_1 підписав договір оренди вищезазначеної земельної ділянки з ОСОБА_2 Пізніше ОСОБА_1 дізнався, що догорів оренди укладений з ОСОБА_2 пройшов державну реєстрації раніше ніж догорів укладений з ФГ «Олександр». Позивач вважає, що договір з ОСОБА_2 було укладено під впливом обману, так як ОСОБА_2 повідомив позивачу неправдиву інформацію, зазначивши, що ФГ «Олександр» відмовився від укладення вказаного вище договору оренди. ОСОБА_1 зазначив, що дійсно мав намір укласти договір оренди землі з ФГ «Олександр», оскільки вже багато років мав позитивний досвід роботи з господарством. У звязку з вищевказаним позивач просить суд визнати договір оренди земельної ділянки, укладений з ОСОБА_2 недійсним.

У судовому засіданні 07.06.2017 року позивач та його представник підтримали позовні вимоги з обставин, викладених у позовній заяві та додатках.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним у повному обсязі. Відповідач свої вимоги мотивував тим, що державну реєстрацію договору оренди землі було здійснено 02.06.2016 року державним реєстратором Березівської міської ради Одеської області згідно процедури, передбаченої чинним законодавством України, а отже вважає, що має законне право користування земельною ділянкою до 02.06.2026 року. Ніяких дій щодо введення в оману позивача не вчиняв тане примушував до підписання договору.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши обставини, викладені позивачем та відповідачем у судовому засіданні, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, оцінивши і проаналізувавши докази, суд встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 Цивільно процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618-IV (далі ЦПК України) «кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів».

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до акту від 07.12.2005 року проведено перенесення в натуру та закріплено на місцевості меж земельної ділянки, розташованої на території Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області, масив №18, земельна ділянка №134 власником земельної ділянки є ОСОБА_1.

Між ОСОБА_1 та ФГ «Олександр» було укладено договір оренди земельної ділянки від 12.12.2006 року, розташованої на території Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області, масив №18, земельна ділянка №134 (а.с.15-16).

Судом також встановлено, що між ОСОБА_1 та ФГ «Олександр» укладено повторно договір оренди вищевказаної земельної ділянки від 26 травня 2016 року (17-18). Проте з пояснень позивача та його представника вказаний договір державну реєстрації не проходив.

Водночас, судом також встановлено та підтверджено сторонами, що між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки від 31 травня 2016 року. Вказаний договір оренди земельної ділянки зареєстрований згідно інформаційної довідки 01.06.2016 року. Строк дії договору 10 років. Право оренди земельної ділянки (а.с.24-25).

У судовому засіданні відповідач пояснив суду, що Договір між ним та ОСОБА_1 був зареєстрований, про що свідчить оригінальна печатка, підпис реєстратора, та кадастровий номер на договорі.

ОСОБА_1 звертався до Березівської РДА щодо неправомірних дій з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується листом Березівської РДА та заявою ОСОБА_1 02.06.2016 р. (а.с.19-20).

Однак, з пояснень сторін суду стало відомо, що будь-яких протиправних дій з боку відповідача не було. Звернення перенаправлено до Березівського ВП, однак факту вчинення злочину ОСОБА_2 не встановлено. Доказів суду протилежного не надано.

Згідно частини першої статті 638 Цивільного кодексу України від 16.01.2013 року зі змінами та доповненнями (далі ЦК України): «Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди».

Відповідно до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою від 17 жовтня 2012 р. № 1051 , державна реєстрація договорів оренди землі є офіційним визнанням і підтвердженим державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

За приписами статті 13Закону України «Про оренду землі», «Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства».

Частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що «договір оренди укладається у письмовій формі».

Стаття 17 цього ж Закону передбачає, що обєкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідків.

Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Як вбачається з матеріалів справи, договір оренди земельної ділянки від 31.05.2016 року зареєстрований у відомостях з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Більш того, суд звертає увагу, що укладаючи договір строком на 10 років, відповідач обґрунтовано й підставно розраховував на добросовісне виконання й орендодавцем взятих на себе за договором зобовязань та покладених на нього відповідно до Закону обовязків.

Крім цього, підписавши договір відповідач «виправдано очікував» і «законно сподівався», що зможе ефективно користуватися орендованою землею протягом десяти років відповідно до умов укладеного договору оренди та отримати комерційну вигоду (дохід), власне, для чого і брав землю в оренду.

Посилання позивача на те, що його ввели в оману щодо припинення договірних відносин з ФГ «Олександр» не заслуговують на увагу, оскільки на час підписання оспорюваного договору оренди землі позивач був дієздатною повнолітньою особою, який вчиняючи юридично значимі дії мав діяти розсудливо, розумно і обачно, оцінюючи всі істотні для укладення договору обставини, усвідомлюючи можливі ризики.

. У судовому засіданні допитані свідки, викликані відповідачем ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 повідомили фактично про обставини щодо власних договорів оренди землі. Щодо оскарженого договору, то вони знають лише зі слів позивача. Обставин підписання та умов договору їм не відомо та на час підписання договору не перебували. Щодо інших договорів позивача з ФГ «Олександр» їм невідомо.

Свідок ОСОБА_6 (дружина позивача) повідомила, що вранці 31 травня 2016 року до них приїздив ОСОБА_8 та повідомив, що ФГ «Олександр» припинило діяльність та усі стосунки з ними припиняють. Вони можуть заключити договори оренди земельних ділянок з ними. Свідок та позивач надали документи на земельні ділянки, в тому числі на землю свідка для підготовлення договорів. Увечері приїхав ОСОБА_2 та наполягав на підписанні договорів. Вона свій примірник підписала та взагалі наполягала щоб ОСОБА_1 також підписав, оскільки боялась що земля пропаде.

Наведені показання свідків суд оцінює критично, так як свідки ОСОБА_4я. та ОСОБА_7 взагалі не надали пояснення щодо підписання договору, а лише зазначили про те, що них виникла така ж ситуація з їхніми земельними ділянками. Про вказані обставини щодо цього договору, то їм повідомив сам позивач.

Водночас , ОСОБА_6 яка є дружиною позивача та зацікавленою особою, взагалі пояснила, що ОСОБА_2 приїздив вранці до них, вони добровільно надали йому правовстановлюючі документи на землю для складання договорів оренди землі та більш того, вона наполягала щоб позивач підписав договір оренди землі.

Згідно ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнано вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Так, для визнання правочину недійсним з підстав, встановлених ст.230 ЦК України, необхідно встановити факт введення в оману однією стороною правочину іншу сторону.

Встановлені судом обставини підтверджують, що позивач мав можливість перевірити всі обставини, в тому числі щодо діяльності з ФГ «Олександр» та відмовитись від підписання договору з відповідачем, а належних та достовірних доказів на підтвердження наявності умислу в діях відповідача, істотності значення обставин, щодо яких його введено в оману, та самого факту обману позивач суду не надав.

Доводи позивача щодо вчинення оспорюваного правочину під впливом обману є безпідставними. З даних обставин вбачається саме про власну недбалість позивача, яка не свідчить про умисне введення його відповідачем в оману.

Також та обставина, що позивач підписав договір не прочитавши його, не свідчить про те, що відповідач ввів його в оману, в розумінні вимог ч.1 ст.230 ЦК України.

Окрім цього, згідно п.2.2 Договору від 12 грудня 2006 року (а.с.15-16) договір укладається терміном на 5 років, починаючи з дати його реєстрації по 01 грудня 2011 року. По закінченню строку договору орендар має переважне право на поновлення договору на новий строк. При цьому зацікавлена сторона по закінченню строку його дії повинна повідомити письмово другу сторону про бажання щодо його продовження на новий строк не пізніше ніж за 2 місяці до його закінчення.

Суд також не приймає твердження позивача про дію договору від 25 травня 2016 року (а.с.17-18), оскільки він не зареєстрований, а тому не почав діяти. Більш того, згідно пункту 44 договору вказано, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, проте останнє не виконано.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, з наведеного вбачається, що позивач не довів факту оману у фактах і обставинах, які відносились до вчинення між сторонами правочину і що це мало дійсне значення для позивача, на підставі чого суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, що свідчить про безпідставність пред'явленого позову.

Керуючись статтями 10, 11, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України , суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 12.06.2017 року.

Суддя І.А. Римар