УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Харківський електромеханічний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки проведення остаточного розрахунку за касаційною скаргою державного підприємства «Харківський електромеханічний завод» на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 20 липня 1979 року вона працювала на державному підприємстві «Харківський електромеханічний завод» (далі - ДП «ХЕМЗ») контролером зборки електричних машин, апаратів та приборів. 1 серпня 2016 року її було звільнено із займаної посади за п. 1 ч. 1 с. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників. Зазначала, що на день звільнення їй нараховано заробітну плату та вихідну допомогу, але не виплачено у зв'язку з відсутністю коштів.

Посилаючись на зазначені обставини та з урахуванням уточнення позовних вимог, просила стягнути з ДП «ХЕМЗ» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з лютого по 1 серпня 2016 року та вихідну допомогу в сумі 10 921 грн 45 коп.; компенсацію середнього заробітку за затримку виплат при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 4 423 грн 68 коп.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ДП «ХЕМЗ» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу у розмірі 10 921 грн 45 коп., середній заробіток за час затримки проведення остаточного розрахунку у розмірі 4 423 грн 68 коп., а всього стягнуто 15 345 грн 13 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ДП «ХЕМЗ» просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки проведення остаточного розрахунку у розмірі 4 423 грн 68 коп.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що з 20 липня 1979 року ОСОБА_4 працювала в ДП «ХЕМЗ» контролером зборки електричних машин, апаратів та приборів.

Наказом ДП «ХЕМЗ» № 140-к від 1 серпня 2016 року ОСОБА_4 була звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням численності працівників.

Згідно з довідками ДП «ХЕМЗ» станом на 20 липня 2016 року заборгованість підприємства з виплати заробітної плати ОСОБА_4 за період з лютого по червень 2016 року становить 7112 грн 43 коп.; за липень 2016 року - 1520 грн 58 коп.; за серпень 2016 року - 2 288 грн 44 коп. Загальна сума заборгованості становить 10 921 грн 45 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Тобто, початок перебігу тримісячного строку звернення із заявою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки починається з наступного дня після виплати всіх належних позивачеві при звільненні сум, а не з дня його звільнення з роботи.

Суди правильно встановили, що відповідач навіть на момент ухвалення рішення місцевим судом не здійснив остаточного розрахунку заробітної плати, належної позивачеві при звільненні, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки у розмірі 4 423 грн 68 коп.

Оскільки в частині вирішення спору про стягнення заборгованості по заробітній платі судове рішення не переглядалося в апеляційному порядку та не оскаржуються до суду касаційної інстанції, то в цій частині на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не переглядається (ст. 335 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень в частині вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення остаточного розрахунку при звільненні, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного підприємства «Харківський електромеханічний завод» відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року в частині вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 4 423 грн 68 коп. залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

В.М.Коротун

О.В.Попович