Справа № 372/2954/16-ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/2701/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 49 16.08.2017
УХВАЛА

Іменем України

16 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Яворського М.А., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, неустойки, та збільшення розміру аліментів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

УСТАНОВИЛА:

у листопаді 2016 року позивач звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, неустойки, та збільшення розміру аліментів, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила збільшити розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 і стягнути їх з відповідача, зазначивши в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на місяць до досягнення нею повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача основну суму заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, та доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 36400 грн. 67 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача неустойку із заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, та доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 289972 грн. 72 коп. за період з 01.08.2013 року по 01.01.2017 року.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначила, що 25.01.2010 року Дарницьким районним судом міста Києва було винесено рішення, яким визначено розмір аліментів на утримання дітей 1000 грн. до досягнення дітьми повноліття. З моменту винесення рішення судом та примусового його виконання через виконавчу службу декілька років відповідач сплачував визначені аліменти, однак з 2013 року сплата аліментів припинилася.

Враховуючи те, що вищевказане рішення Дарницького районного суду м. Києва, яким розмір аліментів на одну дитину визначено 500 грн., було винесено ще на початку 2010 року, а вартість проживання і утримання дитини на сьогоднішній день значно підвищилась, тому позивач просила збільшити суму аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, і визначити їх у твердій грошовій сумі 2000 грн. на місяць до досягнення дитиною повноліття. Зазначила також, що відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає, присуджені аліменти не сплачує. Державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області було видано довідку-розрахунок про заборгованість по аліментам, відповідно до якої, станом на 01.01.2017 року, заборгованість становить 36400 грн. 67 коп. Згідно даної довідки-розрахунку заборгованості, відповідач з 2009 року по 2017 рік сплачував аліменти, але нерегулярно, різними сумами, внаслідок чого в різні місяці виникала то заборгованість по аліментам, то невелика переплата. З серпня 2013 року по грудень 2016 року пеня за несплачені аліменти склала 253572 грн. 05 коп. Тому позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, неустойки, та збільшення розміру аліментів, задовольнити частково. Збільшено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.01.2010 року №2-1902/10 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, до 1000 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Постановлено припинити стягувати аліменти на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.01.2010 року №2-1902/10 починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку із заборгованості по сплаті аліментів в сумі 11073 грн. 40 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити з підстав невідповідності висновків суду встановленим по справі обставинам, неправильного застосування норм матеріального права, та просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 основну суму заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 36 400, 67 гривень, а також неустойку із заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 253 572,05 гривень за період з 01 серпня 2013 року по 01 грудня 2016 року, а також судовий збір.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення неустойки із заборгованості по сплаті аліментів, судом першої інстанції невірно застосовано норми чинного законодавства та судову практику. Вважає, що нарахування пені повинно бути здійснене з моменту порушення по день виконання (прийняття рішення судом), як це визначено нормами цивільного законодавства. Крім того, вважає незаконним рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по аліментам.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які т.онни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання обох дітей, суд першої інстанції виходив із того, що аліменти на користь позивачки вже стягнуті за рішенням суду та повторному стягненню не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції установлено, що 25.01.2010 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва, позов ОСОБА_2 задоволено частково, та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 12.11.2009 року та до повноліття дітей за вирахуванням сум: листопад - 1000 грн., грудень - 1000 грн.

25.03.2010 року ухвалою апеляційного суду м. Києва рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.01.2010 року залишено без змін.

Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 16.08.2016 року, у відповідача наявна заборгованість по аліментах за період з 12.11.2009 року по липень 2016 року, яка становить 30900 грн. 67 коп.

Відповідно до копії довідки-розрахунку державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 16.01.2017 року, у відповідача наявна заборгованість по аліментах за період з 12.11.2009 року по грудень 2016 року, яка становить 36400 грн. 67 коп.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає також доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права при здійсненні розрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 16 грудня 2015 року № 6-2696цс15, та врахував, що пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Зазначений висновок відповідає також правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 1 липня 2015 року № 6-94цс15; від 3 лютого 2016 року № 6-1477цс15; від 16 березня 2016 року № 6-300цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Докази та обставини, на які є посилання у апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримано норми матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним по справі доказам дав належну оцінку та й прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по аліментам, та щодо часткового задоволення вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

В частині позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів рішення не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Щодо стягнення із відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат на оплату позовних вимог в частині стягнення заборгованості та неустойки, колегія суддів апеляційної суду вважає, що оскільки дане питання судом першої інстанції не вирішено, позивач має право, у відповідності до положень ст. 220 ЦПК України, звернутися до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: