У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Маляренко А.В., розглянувши касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова до ОСОБА_2, третя особа - Міністерство оборони України, про виселення з службового приміщення; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, треті особи: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», Харківська міська рада, про визнання права власності на житлове приміщення за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

В червні 2015 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова (далі - КЕВ м. Харкова) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про виселення з службового житлового приміщення.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_3 (батько відповідача ОСОБА_2) працював у Державному підприємстві Міністерства оборони України «Завод залізобетонних виробів та конструкцій № 348». На підставі наказу від 01 серпня 1998 року № 171 його було звільнено за пунктом 5 статті 36 КЗпП України у зв'язку з переводом на Державне підприємство «Харківський завод залізобетонних виробів та конструкцій № 348». 20 вересня 1999 року ОСОБА_3 звільнився з роботи за власним бажанням.

Під час трудових відносин ОСОБА_3 на підставі ордеру НОМЕР_1, виданого КЕЧ Харківського району, правонаступником якого є КЕВ м. Харкова, було надано службове житлове приміщення площею 12,73 кв. м., що складається з однієї ізольованої кімнати за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Харкова від 13 травня 1986 року № 280 спірна квартира є службовою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

В зазначеному житловому приміщенні безпідставно проживає син померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2

У зв'язку з тим, що трудові відносини з ОСОБА_3 припинені 20 вересня 1999 року, просив зняти з реєстрації та виселити ОСОБА_2 з службової квартири без надання іншого житлового приміщення.

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просив визнати за ним право власності на спірну квартиру в порядку набувальної давності, вказуючи, що він добросовісно та відкрито протягом двадцяти років, а саме з 27 вересня 1995 року користувався житлом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2016 року у задоволенні позову КЕВ м. Харкова та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року, рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови в задоволенні первісного позову та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовлено з інших підстав.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі КЕВ м. Харкова, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні первісного позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суди попередніх інстанцій правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині розгляду первісного позову, апеляційний суд виходив із того, що судом не вірно застосовані норми матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову КЕВ м. Харкова, апеляційний суд виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем.

В решті рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Згідно ч.2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова до ОСОБА_2, третя особа - Міністерство оборони України, про виселення з службового приміщення; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, треті особи: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», Харківська міська рада, про визнання права власності на житлове приміщення за набувальною давністю, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних А.В. Маляренко

і кримінальних справ