АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4503/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1473/17Головуючий у 1-й інстанції Кулешова Л. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.,

За участю секретарів: Зеленської О.І., Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Полтавського національного технічного університету імені ОСОБА_3 про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він з 01 вересня 2009 року працював доцентом кафедри обладнання нафтових і газових промислів в Полтавському національному технічному університеті ім. Юрія Кондратюка. Наказом № 212-04 від 12 травня 2016 року його було звільнено з займаної посади згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул без поважної причини. Своє звільнення вважає незаконним та таким, що підлягає відновленню, з тих підстав, що відсутність його на робочому місці 27 квітня 2016 року в університеті була зумовлена виробничою необхідністю, а причини такої відсутності поважними. Крім того, вважає, що відповідачем було порушено порядок його звільнення. Також вказував, що внаслідок незаконного звільнення йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів забезпечення належного рівня життя. Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням збільшених позовних вимог, просив визнати його звільнення незаконним та скасувати відповідний наказ про звільнення; поновити його на роботі доцентом кафедри обладнання нафтових і газових промислів в Полтавському національному технічному університеті ім. Юрія Кондратюка; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 травня 2016 року до дня поновлення на роботі, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2017 року у задоволенні такого позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального права та процесуального права, з невідповідністю висновків фактичним обставинам справи, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 01 вересня 2009 року на підставі наказу № 314-04 від 27 серпня 2009 року позивач ОСОБА_2 був прийнятий на посаду доцента кафедри обладнання нафтових і газових промислів Полтавського національного технічного університету імені ОСОБА_3 ( а.с.8-19).

29 серпня 2014 року між Полтавським національним технічним університетом імені ОСОБА_3 в особі ректора ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено контракт № 504 з науково-педагогічним працівником на термін з 01 червня 2014 року по 31 серпня 2017 року (а. с. 21-26).

12 травня 20016 року на підставі наказу № 212-04 від 12 травня 2016 року ОСОБА_2 було звільнено за прогул без поважних причин, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою позивача ( а.с. 20).

Згідно наказу, підставою для звільнення послугували:

- доповідна записка завідувача кафедри обладнання нафтових і газових промислів ОСОБА_5 від 27 квітня 2016 року, згідно з якою 27 квітня 2016 року доцент кафедри ОСОБА_2 на кафедрі не зявлявся протягом усього робочого дня ( а.с.80);

- акт від 27 квітня 2016 року, згідно з яким ОСОБА_2 був відсутній на заняттях 27 квітня 2016 року о 10 годині з дисципліни «Методологія науково-дослідних робіт» в аудиторії 201В та о 13 годині 20 хвилин з дисципліни «Методологія науково-дослідних робіт» в аудиторії 312В ( а.с.81);

- доповідна записка від проректора з науково-педагогічної та соціальної роботи ОСОБА_6, директора центру з адміністративних питань та по роботі з іноземними громадянами ОСОБА_7, інспектора центру з адміністративних питань та по роботі з іноземними громадянами ОСОБА_8 від 29 квітня 2016 року, згідно з якою останні повідомили, що вони були присутні на Всеукраїнському науково-практичному семінарі «Актуальні питання навчання іноземців в Україні у 2016/17 навчальному році» у м. Києві та особисто бачили ОСОБА_2 на місці проведення семінару ( а.с.92);

- службова записка начальника навчального відділу ОСОБА_9 від 05 травня 2016 року про відсутність ОСОБА_2 на заняттях 27 квітня 2016 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 не попереджував навчальний відділ та диспетчерську про свою відсутність на заняттях ( а.с.82);

- пояснювальні записки старости групи 502-ММН ОСОБА_10 ( а.с.83) та заступника старости групи 501-ММН ОСОБА_11 ( а.с.88), згідно з якими заняття в групах 27 квітня 2016 року не відбулися у звязку з тим, що викладач ОСОБА_2 для їх проведення не зявився.

Як вбачається, позивачу було надано можливість надати пояснення з приводу його відсутності на роботі 27 квітня 2016 року. Вказані обставини підтверджуються листом відповідача від 29 квітня 2016 року, який позивач отримав 29 квітня 2016 року (а. с. 89).

Згідно з актом від 29 квітня 2016 року ОСОБА_2 не надав першому проректору-проректору з науково-педагогічної роботи ОСОБА_12 письмові пояснення ( а.с.90).

Також судом було встановлено, що згідно з поданням тимчасово виконуючого обовязки ректора ОСОБА_12, останній звертався до профспілкового комітету Полтавського національного технічного університету імені ОСОБА_3, в якому просив надати згоду на звільнення ОСОБА_2 по п.4 ст.40 КЗпП України ( а.с.58).

Відповідно до службової записки голови первинної профспілкової організації ОСОБА_13, ОСОБА_2 не є членом профспілкової організації працівників університету, на пропозицію вступити по профспілки під час прийому на роботу 01.09.2009 року ОСОБА_2 відповів категоричною відмовою ( а.с.100).

Згідно п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.4 ст.40 цього кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно роз'яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що оскільки позивач 27 квітня 2016 року був відсутній на роботі без поважних причин, до уповноваженої особи відповідача з повідомленням про свою відсутність на робочому місці, у звязку з перебуванням на семінарі в м. Києві не звертався, відрядження не оформляв, тому підстави для задоволення позову відсутні, а звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції як вірним та обґрунтованим.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що робоче місце доцента кафедри визначається тільки під час проведення аудиторних занять, консультацій та іспитів і заліків, а інший час він повинен виконувати свої професійні обовязки без зазначення конкретного місця перебування, колегія суддів зазначає наступне.

Так, вбачається, що 09 серпня 2014 року відбулося укладення контракту № 504 про призначення на посаду доцента кафедри обладнання нафтових і газових промислів, між Полтавським національним технічним університетом імені ОСОБА_3, з одного боку та науково-педагогічним працівником громадянином ОСОБА_2 (а.с .21).

Звідси слідує, що ОСОБА_2 є науково-педагогічним працівником кафедри, та згідно п. 1.1. контракту у своїй роботі керується, зокрема, Положенням про кафедру ПолтНТУ, правилами внутрішнього трудового розпорядку, нормами часу планування обсягів навчальної, методичної, наукової, організаційної та навчально-виховної роботи та іншими підзаконними нормативно-правовими документами Університету (а.с. 21).

Згідно з п. 1.3. цього контракту, працівник кафедри підзвітний завідувачу кафедри, декану відповідного факультету, начальнику навчального відділу, проректору, ректору Університету в межах обовязків, визначених цим контрактом і законодавчими актами (а.с. 21).

Відповідно до наказу № 136 від 10 липня 2003 року «Про внутрішній трудовий розпорядок» в Полтавському національному технічному університеті ім..ОСОБА_3 ( а.с.55-57) встановлено наступний трудовий розпорядок для науково-педагогічного персоналу: графік робочого часу завідуючих кафедри та викладачів визначається розкладом аудиторних навчальних занять і консультацій, розкладом і графіком контрольних заходів та іншими видами робіт, передбачених індивідуальним робочим планом. Час виконання робіт, не передбачених розкладом або графіком контрольних заходів визначається у порядку, встановленому Правилами внутрішнього розпорядку (а.с 58).

В свою чергу, відповідно до розділу 6 Правил внутрішнього розпорядку, тривалість робочого часу працівників в університеті становить 40 годин на тиждень, а для науково-педагогічних працівників 36 годин на тиждень (а. с. 61).

Отже, як випливає із зазначеного, ОСОБА_2 повинен проводити аудиторні навчальні заняття та іншу роботу, передбачену контрактом в середньому 7 годин в день.

Поряд з цим, згідно умов контракту (п.2.5), ОСОБА_2 має право як науково-педагогічний працівник у встановленому порядку брати участь у міжнародних і національних наукових та науково-методичних конференціях, зїздах, нарадах, семінарах (а.с. 21).

Як вбачається з матеріалів справи, у Полтавському національному технічному університеті ім..ОСОБА_3 діє Положення про службові відрядження працівників, аспірантів та студентів ПолтНТУ, затверджене наказом № 457 від 15.11.2012. Відповідно до умов вказаного Положення, службове відрядження поїздка співробітника за розпорядженням ректора на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службових доручень поза місцем його постійної роботи. Дозвіл на відрядження оформлюється наказом по університету. Для отримання дозволу на відрядження працівники до заяви додають документи, що підтверджують зв'язок такого відрядження з основною діяльністю Університету. Направлення працівника у відрядження здійснюється ректором чи його заступником. Працівника перед відрядженням ознайомлюють з наказом про службову поїздку. Завідувач канцелярії реєструє осіб, які вибувають у відрядження, у Журналі реєстрації відряджень. Після повернення з відрядження працівник зобовязаний подати авансовий звіт.

Оскільки вказана процедура не була дотримана ОСОБА_2, його перебування на Всеукраїнському науково-практичному семінарі Міністерства освіти і науки «Актуальні питання навчання іноземців в Україні у 2016/2017 навчальному році» 27 квітня 2016 року, не можна вважати виконанням службового обовязку.

Окрім того за клопотанням позивача, на виконання ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 24 травня 2017 року, відповідачем було надано індивідуальний робочий план ОСОБА_2, датований 2014-2015 роками, в якому міститься інформація за 2014-2015 та 2015-2016 навчальні роки.

Однак в даному плані відсутні записи щодо плану роботи ОСОБА_2 на 27 квітня 2016 року чи запланованої участі у семінарі, та і взагалі такий індивідуальний план містить загальну кількість годин лекцій та інших занять, а тому в даному випадку не є доказом поважності відсутності позивача на робочому місці. Інших індивідуальних планів ОСОБА_2, згідно повідомлення першого проректора ПолтНТУ від 15.06.2017, на його робочому місці не виявлено.

За вказаних обставин, відсутність ОСОБА_2 на робочому місті 27 квітня 2016 року протягом всього робочого дня не підтверджена поважними причинами, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дотримання роботодавцем чинного законодавства при звільненні позивача, а тому, не вбачаючи порушень трудових прав даного працівника, правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі і, нерозривно повязаних з ними, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що застосування до працівника такого виду дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни як звільнення є виключно прерогативою роботодавця, а відтак суд не в праві перебирати на себе такі повноваження як визначення виду покарання працівника.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 314, 319 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_14 /підпис/ ОСОБА_15

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавського області _____________ ОСОБА_1