У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів:Євтушенко О.І.,Кадєтової О.В.,
Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду» Солом'янського району м. Києва до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляції та трьох процентів річних, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду» Солом'янського району м. Києва (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду» Солом'янського району м. Києва) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляції та трьох процентів річних.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду» Солом'янського району м. Києва заборгованість по оплаті за утримання житла та оплаті за користування комунальними послугами яка утворилася станом на 01 березня 2014 року в розмірі 14 775 грн 57 коп., інфляційні втрати у розмірі 736,23 грн та 3 % річних в розмірі 1 322,54 грн, а всього стягнуто 16 834,34 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8, просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання з приводу оплати наданих житло-комунальних послуг.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 51).

Відповідно до розрахунку позивача заборгованість відповідачів за надані послуги за період з вересня 2011 року до березня 2014 року склала 14 775,57 грн, відповідно до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 736,23 грн та 3% річних в розмірі 1 322,54 грн (а.с. 8).

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року відмовлено у прийнятті заяви КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_9, ОСОБА_10 заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с. 11).

Відповідно до договору № 4 укладеного 31 березня 2008 року між КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом'янської районної у місті Києві ради» (замовником), правонаступником якого є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду» Солом'янського району м. Києва, та КП «Індустріальне» (виконавцем), його предметом є передача замовником виконавцю функцій з утримання будинків, споруд і об'єктів благоустрою та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), надання споживачам комунальних послуг (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо) (а.с. 197-203, 204).

Судами встановлено та не заперечувалося сторонами, що договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладався.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875- IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим, ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - постанова № 529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону №1875-IV від 24 червня 2004 року, постанови № 529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Проте, сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги.

Питання надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання врегульовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 560 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» затверджено типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до положень ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Відповідно до вимог ст. 360 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, з дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, визначившись правильно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивачем доведено, що у зв'язку із несплатою відповідачами за надані житлово-комунальні послуги утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів. Крім того, судами попередніх інстанцій правильно застосовано положення ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнуто з відповідачів на користь позивача суму інфляційних витрат та 3% річних.

Апеляційним судом було перевірено доводи апеляційної скарги щодо доведеності позивачем перебування на його балансі будинку № АДРЕСА_1 та правильно зауважено, що відповідно до п. 2 Статуту, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради № 9 від 06 січня 2015 року, передбачено, що предметом діяльності КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» є надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду тощо. Саме позивач є балансоутримувачем будинку № АДРЕСА_1, а КП «Індустріальне» діяло на підставі договору № 4 укладеного 31 березня 2008 року між КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом'янської районної у місті Києві ради» та КП «Індустріальне» (а.с. 197), який було розірвано 27 січня 2015 року (а.с. 204).

Розмір заборгованості відповідачами не спростований жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами попередніх інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко
Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко