УХВАЛА

іменем україни

14 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Реалті Груп» про стягнення суми боргу за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 19 вересня 2011 року ним було надано у борг ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 200 тис. доларів США, зі строком повернення до 1 січня 2013 року. Позика була надана для придбання нерухомості для товариства з обмеженою відповідальністю «Реалті Груп» (далі - ТОВ «Реалті Груп»). Надання позики підтверджується розпискою від 19 вересня 2011 року, відповідно до якої за повернення позики ОСОБА_4 відповідає своїм особистим майном та майном ТОВ «Реалті Груп». Однак у визначений у розписці строк та на час пред'явлення даного позову ОСОБА_4 не повернула отримані в борг кошти.

З урахуванням зазначеного, позивач просив стягнути з відповідачів на його користь в солідарному порядку суму боргу за договором позики від 19 вересня 2011 року у розмірі 200 тис. доларів США, що в еквіваленті становить 4 млн. 964 тис. грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Реалті Груп» на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 200 тис. доларів США, що еквівалентно 4 млн 964 тис. грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не доведено факти, якими він обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов'язком.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, виходячи з наявності оригінального відбитку печаті на розписці та підтвердження вірогідності підпису ОСОБА_4 у розписці, дійшов висновку про те, що заборгованість за договором позики підлягає стягненню саме з ТОВ «Реалті Груп».

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 19 вересня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_4 як директор ТОВ «Реалті Груп» отримала від ОСОБА_3 грошову позику у розмірі 200 тис. дол. США для придбання нерухомості для ТОВ «Реалті Груп». Гроші отримала повністю в момент написання вказаної розписки та зобов'язалась їх повернути в повному обсязі до 1 січня 2013 року. У разі порушення строку повернення боргу, зобов'язалась сплатити пеню у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Також ОСОБА_6 у розписці зазначила, що за повернення коштів вона відповідає майном ТОВ «Реалті Груп» і своїм особистим майном.

Також установлено, що борг не повернуто.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15 та від 24 лютого 2016 року № 6-50цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд дійшов висновку про те, що позивачем було доведено факт позичення коштів, а відповідачем не спростовано даний факт.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 зазначала, що грошових коштів у позивача не брала, розписку не підписувала, жодних боргових зобов'язань перед позивачем не існує. Також вказувала, що 19 вересня 2011 року ще не існувало печатки ТОВ «Реалті Груп».

Згідно зі ст. ст. 143, 144 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі і експертиза призначається ухвалою суду.

З'ясування обставин написання боргової розписки має істотне значення для вирішення даного спору.

Згідно з висновком судової почеркознавчої та технічної експертизи документів, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз 5 січня 2014 року, підпис від імені ОСОБА_4 у розписці від 19 вересня 2011 року імовірно виконаний ОСОБА_4

У розписці від 19 вересня 2011 року від імені ОСОБА_4 монтаж за допомогою комп'ютерної або копіювально-розмножувальної техніки не застосовувався.

Відтиск круглої печатки ТОВ «Реалті Груп» у розписці від 19 вересня 2011 року нанесений рельєфним кліше.

У розписці від 19 вересня 2011 року першочергово був нанесений відтиск печатки ТОВ «Реалті Груп», а потім виконаний підпис від імені ОСОБА_4

Вирішити питання про час виконання реквізитів розписки від 19 вересня 2011 року не вдається можливим з причин, викладених в дослідницькій частині висновку.

Відтиск круглої печатки ТОВ «Реалті Груп» в розписці від 19 вересня 2011 року нанесений кліше круглої печатки ТОВ «Реалті Груп», вільні та експериментальні зразки відтисків якого надані для порівняльного дослідження.

Встановити дату виконання розписки від 19 вересня 2011 року не надається можливим з причин, викладених в дослідницькій частині висновку.

Встановити період часу, в який був виконаний підпис у розписці від 19 вересня 2011 року, не надається можливим з причин, викладених в дослідницькій частині висновку.

Встановити період часу, в який був виконаний текст, підпис та нанесений відтиск печатки ТОВ «Реалті Груп» в розписці від 19 вересня 2011 року, не надається можливим з причин, викладених в дослідницькій частині висновку.

У розписці від 19 вересня 2011 року ознак внесення змін в первинний зміст, ознак монтажу не виявлено.

У дослідницькій частині висновку експертом зазначено, що вирішити в категоричний формі питання щодо належності підпису ОСОБА_4 у розписці від 19 вересня 2011 року не надається можливим. Встановлені збіжні ознаки підпису стійки, проте за своїм об'ємом та значимістю утворюють сукупність, лише близьку до індивідуальної, а тому достатню лише для імовірного висновку про виконання досліджуваного підпису ОСОБА_4 Виявити більшу кількість збіжностей, у тому числі інформативних, не виявилось можливим внаслідок стислості та простоти побудови підпису. Щодо виявлених розбіжностей, оцінити їх походження експерту не вдалось через значну варіаційність наданих зразків підпису.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 6 квітня 2015 року призначено повторну судову почеркознавчу експертизу, а також призначено судову технічну експертизу.

Згідно ухвали оплату за проведення експертиз відповідно до ст. 86 ЦПК України було покладено на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порівну по 8 870 грн 40 коп. (загальна сума вартості проведення експертиз 17 740 грн 80 коп.).

ОСОБА_4 сплачено 8 870 грн 40 коп. за проведення експертизи, ОСОБА_3 не оплатив вартість експертизи.

Проте, згідно з заявою ОСОБА_3 від 16 червня 2016 року рахунок на оплату судової експертизи на його адресу вчасно не було направлено ні судом, ні експертною установою.

Згідно з повідомленням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз матеріали справи було повернуто до суду без виконання, оскільки вартість експертизи не була оплачена, а також у зв'язку з ненаданням запитуваних експертом документів.

Тобто, суд апеляційної інстанції, у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, не перевіривши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до передчасного висновку, що ОСОБА_3 ухилився від проведення почеркознавчої експертизи.

Висновки суду про наявність правових підстав для задоволення позову ґрунтуються на припущеннях, що з урахуванням положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик