Справа № 462/261/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/5942/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Іванова О.О.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Скнилівок» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 вересня 2017 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Скнилівок» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2007 року по 21 січня 2010 року - відмовлено за спливом позовної давності. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 22 січня 2010 року по 01 жовтня 2012 року - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржило ЛКП «Скнилівок».

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи. Вважає, помилковим висновок суду про те, що ним було пропущено строк позовної давності. Зазначає, що 23.01.2014 р. Залізничним районним судом м. Львова було видано наказ про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 6877,62 грн., який 13.05.2014 року було скасовано ухвалою Залізничного районного суду м. Львова та у зв'язку з цим у 2015 році апелянт звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості шляхом подання позовної заяви. Звертає увагу на те, що з моменту постановлення вищезазначеної ухвали і до моменту подання позову пройшло всього декілька місяців, а не більше трьох років. Крім цього, відповідач протягом усього періоду, за який виникла заборгованість, здійснював часткову оплату цих послуг майже щомісяця, чим фактично визнавав, що такі послуги йому надаються та такими діями переривав термін позовної давності. Зазначає, що між ним та відповідачем фактично існують договірні відносини, оскільки ЛКП «Скнилівок» надає послуги відповідачу, а такий ними користується та зобов'язаний їх оплачувати. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено такі обставини.

В квартирі № 66 будинку № 89 на вул. Виговського у м. Львові зареєстрований та проживає ОСОБА_2 (а.с. 6)

Також судом встановлено, що даний будинок перебуває на балансі Львівського комунального підприємства «Скнилівок».

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається із судового наказу Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2013 року та ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2013 року позивач ЛКП «Скнилівок» звернулось 21 січня 2013 року до суду із заявою про стягнення з відповідача 6877,62 грн. боргу за житлово-комунальні послуги, однак позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про наявність боргу за житлово-комунальні послуги ЛКП «Скнилівок» було відомо з 01 січня 2007 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суд першої інстанції та вважає, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь ЛКП «Скнилівок» заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2007 року по 21 січня 2010 року за спливом строків позовної давності.

Суд першої інстанції також обґрунтовано не взяв до уваги покликання представника позивача ЛКП «Скнилівок» на те, що строк позовної давності перервався у зв'язку із здійсненням відповідачем часткових платежів за надані житлово-комунальні послуги.

Так, матеріалами справи стверджується, що відповідач здійснював періодичні платежі, у розмірі, який ним визнавався, а якщо виконання зобов'язання передбачалось частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини, то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших частин платежів.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції в постанові Верховного Суду України в постанові №6-43цс17 від 22.03.2017 року.

Крім того, відповідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг належить послуги із централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та ін.

Згідно ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із листа МКП «Залізничнетеплоенерго» №01-335 від 14 листопада 2001 року, що також фактично визнали сторони у судовому засіданні, у квартирі № 66 будинку № 89 на вул. Виговського у м. Львові надаються послуги із централізованого опалення із застосуванням приладу обліку теплоносія.

Проте, представником позивача не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що позивач правомірно проводив нарахування згідно тарифів, без застосування показань засобів обліку.

Також, розмір тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій з 01 грудня 2010 року було встановлено рішенням Львівської міської ради від 26 листопада 2010 року № 1651 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для мешканців у м. Львові індивідуально по кожному будинку», відповідно до якого тариф на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій будинку № 89 на вул. Виговського у м. Львові становив 1,09 грн.

Однак, як вбачається з наданої суду відомості про нарахування та оплату послуги по утриманню будинку та прибудинкових територій, позивачем за даний період застосовувався тариф 1,63 грн.

Також розмір тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій з 01 червня 2011 року встановлено рішення виконкому Львівської міської ради від 31 травня 2011 року № 561 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку», згідно якого тариф на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій по будинку № 89 на вул. Виговського у м. Львові становив 1,39 грн. за 1 кв.м.

Однак, як вбачається з наданої суду відомості про нарахування та оплату послуги по утриманню будинку та прибудинкових територій, позивачем починаючи з червня 2011 року застосовувався тариф у розмірі 2,09 грн. за 1 кв.м.

Згідно ч. 5 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги виконавець/виробник не менше ніж за 15 днів до введення їх у дію повідомляє про це споживачів з посиланням на рішення відповідних органів.

Представником позивача не надано суду жодних доказів, що застосування тарифів, які відображаються у відомості про нарахування та оплату послуги по утриманню будинку та прибудинкових територій за вказані вище періоди проводились на підставі нормативно-правових актів, які б встановлювали тариф.

Згідно рішення Львівської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для мешканців у м. Львові індивідуально по кожному будинку» №1651 від 26 листопада 2010 року відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (зі змінами і доповненнями), зобов'язано львівські комунальні підприємства протягом двох місяців з дня введення у дію цього рішення переукласти договори з власниками квартир будинку згідно з переліком послуг з утримання будинків та прибудинкових територій за результатами по будинкових громадських слухань.

Проте, всупереч наведеному ЛКП «Скнилівок» не укладено договори із відповідачем ОСОБА_2 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 22 січня 2010 року по 01 жовтня 2012 року за їх безпідставністю, суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем ЛКП «Скнилівок» неналежним чином, всупереч нормативно-правовим актам проводились нарахування за послуги із централізованого опалення та послуги з утримання будинків та прибудинкових територій у квартирі № 66 будинку № 89 на вул. Виговського у м. Львові.

Доводи апеляційної скарги тотожні доводам позовної заяви, яким суд першої інстанції вже належним чином надав оцінку, такі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки є правильними та ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що послуги відповідачу надаються, а такий ними користується та зобов'язаний їх оплачувати, колегією суддів визнаються безпідставними, так як позивачем по справі не подано жодного доказу щодо надання послуг, а відтак, суд правильно взяв до уваги визнання відповідачем тих послуг, оплату яких він проводив. (а.с.8-11)

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Скнилівок» відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.