АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2484/17 Доповідач: Сащенко І.С.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Сащенко І. С.

суддів - Овсяннікової А. І., Коваленко І.П.,

за участю секретаря - Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2016 року у справі за позовом Кредитної спілки «Інтер-Інвест» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Інтер-Інвест», третя особа - Головне Харківське обласне управління у справах захисту споживачів, про визнання договору кредиту, поруки недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року КС «Інтер-Інвест» звернулася до Ленінського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову КС «Інтер-Інвест» посилалася на те, що 11 квітня 2011 року між кредитною спілкою та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 908355, у відповідності до якого відповідач отримав кредит у розмірі 43000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у строки та в порядку, встановлених кредитним договором строком на 12 місяців.

В якості фінансового забезпечення кредитного договору були укладені договори поруки від 11 квітня 2011 року між КС «Інтер-Інвест» в особі голови правління Антоновою Л. В. та поручителями ОСОБА_1 та ОСОБА_3

На прохання відповідача, Протоколом № 1-ВК засідання Кредитного комітету КС від 29 грудня 2011 року призупинено нарахування кредитних відсотків за вказаним договором.

У порушення зазначених вимог відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь КС «Інтер-Інвест» заборгованість 79751,53 грн.

Відповідачі з заявленим позовом не погодилися та 02 листопада 2015 року пред'явили зустрічний позов, в якому просили визнати недійсними кредитний договір № 908355 від 11 квітня 2011 року та договори поруки від 11 квітня 2011 року, укладені між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_3, ОСОБА_1

03.06.2016 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, та вимагав солідарно стягнути з відповідачів відсотки по договору кредиту у сумі 36571,53 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2016 року позовні вимоги КС «Інтер-Інвест» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у сумі 36571,53 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2016 року скасувати.

При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що кредит погашався поручителем ОСОБА_3 не шляхом внесення готівки, а іншим шляхом, запропонованим головою правління КС Антоновою Л. В., а саме наданням взуття для реалізації. Також наголошує на тому, що нарахування відсотків після закінчення строку кредитного договору чинним законодавством не передбачено. Позивач вже звертався за захистом свого права по стягненню кредиту, але з невідомих підстав не звертався за стягненням відсотків, хоча строк кредитного договору сплинув 11.04.2012 року.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги КС «Інтер-Інвест» та стягуючи солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у сумі 36571,53 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню. При цьому підстав для визнання кредитного договору та договорів поруки недійсними не знайшов, у зв'язку з чим у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 відмовив.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що 11 квітня 2011 року між КС та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 908355, у відповідності до якого останній отримав кредит у розмірі 43000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% річних строком на 12 місяців (а.с.9 т.1)

На забезпечення виконання вимог вказаного кредитного договору того ж дня між КС «Інтер-Інвест» в особі голови правління Антоновою Л. В. та ОСОБА_1, ОСОБА_3 були укладені договори поруки, за умовами яких у випадку невиконання (неналежного виконання) основного зобов'язання поручителі відповідають перед кредитною спілкою як солідарні боржники (а.с. 10-11 т. 1).

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 79751,53 грн., з яких : 43000 грн. - тіло кредиту, 36751,53 грн. відсотки за прострочення основної позики.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За приписами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 04.08.2015 року, залишеним без змін рішенням апеляційного суду Харківської області від 04.08.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь КС «Інтер-Інвест» заборгованості за мировою угодою, укладеною сторонами 12.12.2013 року, з відповідачів було стягнуто у солідарному порядку заборгованість у розмірі 36180 грн.

У вказаній мировій угоді сторони дійшли згоди про погашення заборгованості в строк з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року. Однак при умові невиконання ОСОБА_3 положень цієї угоди, КС «Інтер-Інвест» залишає за собою право на врегулювання спору в судовому порядку (а.с.145-148 т.1).

З огляду на викладене, посилання на неправомірність нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором, так і стягнення заборгованості з поручителів є безпідставними.

За таких обставин, враховуючи те, що до теперішнього часу заборгованість за кредитним договором та договорами поруки на виконання рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 04.08.2015 року відповідачами не погашена, суд першої інстанції підставно стягнув з відповідачів заборгованість по процентам за користування кредитними коштами у сумі 36751,53 грн., які були нараховані на момент звернення КС «Інтер-Інвест» із позовною заявою до суду, однак не були стягнуті у зв'язку із укладенням сторонами мирової угоди.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 погашала кредит шляхом відвантаження взуття протягом 2011-2012 років, про що в деяких накладних є посилання на те, що товар є забезпеченням кредитів, судовою колегією не приймаються, оскільки кредитним договором № 908355 від 11 квітня 2011 року такий порядок погашення заборгованості не передбачено. Додаткових угод сторонами не укладалось.

З огляду на викладене, рішення суду в частині стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання кредитного договору та договорів поруки від 11 квітня 2011 року недійсними є законним та обґрунтованим, підстав для скасування чи зміни рішення судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді