Справа № 456/451/16 Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/2207/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 29 249,00 грн. майнової шкоди заподіяної майну фізичної особи та 551,21 грн. судових витрат.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 29249,00 грн. та судові витрати в розмірі 826,81 грн.

Заочне рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_7,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЛВ № 010733 від 04.12.2015 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, не може вважатись належним доказом у справі, оскільки в справах про адміністративне правопорушення суд двічі постановив, що вказаний протокол є неналежно оформленим, у звязку з чим повернув цей протокол та долучені до нього матеріали в Стрийський відділ поліції ГУНП у Львівській області для належного оформлення. Таким чином, в матеріалах цивільної справи відсутнє рішення компетентного органу у справі про адміністративне правопорушення, яким би було встановлено факт завдання ОСОБА_3 матеріальної шкоди позивачу. Крім цього, вищезгаданий протокол про адміністративне правопорушення було складено у відсутності ОСОБА_3, опис місця події у ньому не відповідає фактичним обставинам справи і свідок ОСОБА_8, імя якої в протоколі зазначено, як потерпіла, є зацікавлена в результаті розгляду цієї справи. Також зазначає, що відсутність у справі висновку судової автотоварознавчої експертизи призвела до вирішення справи на підставі субєктивних оцінок невідомих фахівців з ремонту автомобіля, а тому видані ними квитанції є неналежними та недопустимими доказами в справі, так як не свідчать про наявність та механізм утворення слідів на автомобілі станом на 20.11.2015 року та не ідентифікують відповідача, як заподіювача шкоди. З вищенаведених підстав апелянт просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у звязку з безпідставністю позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.15 та п.8 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право па захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання; одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 повинен відшкодувати ОСОБА_5 29249.00 грн. майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля НОМЕР_1, оскільки така завдана неправомірними діями відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов»язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов»язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

За змістом ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд, за вибором потерпілого, може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля НОМЕР_1 ВСС 602933 є ОСОБА_5

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з неправомірності дій ОСОБА_3, який пошкодив належний ОСОБА_5П автомобіль, чим завдав йому майнову шкоду.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про неправомірність дій ОСОБА_3, оскільки суд прийшов до такого висновку, оцінивши зібрані у справі докази.

З матеріалів перевірки ЖЕО №416 від 20.11.2015р. за заявами ОСОБА_8 та ОСОБА_5, зокрема, протоколу огляду місця події від 20.11.2015р., вбачається, що в автомобілі НОМЕР_2, який знаходиться на подвірї будинку №11 по вул.Головінського в м.Стрий розбите заднє вітрове скло; в передній частині капоту є вмятина розміром 5х7 см; відповідно до пояснень ОСОБА_9 він, 20.11.2015р., близько 18:00 год. бачив як ОСОБА_3 наносив удари руками та ногами по автомобілю НОМЕР_3 на подвірї будинку №11 по вул. Головінського в м. Стрий.

У висновку від 04.12.2015р., складеному інспектором Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 за результатами розгляду заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_8, що міститься в матеріалах перевірки ЖЕО №416, інспектор Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУ пАП, оскільки він, 20.11.2015 року, близько 18 год., на подвірї будинку по вул. Головінського, 11 в м. Стрий Львівської області, безпричинно вступив у конфлікт з ОСОБА_8, виражався нецензурними словами, погрожував останній фізичною розправою. В подальшому ОСОБА_3 безпричинно, умисно пошкодив автомобіль НОМЕР_4, чорного кольору, який належить ОСОБА_5, чим спричинив йому матеріальні збитки, розмір яких відповідно до рахунку №65 від 02.12.2015р., виданого ПП «Гефест авто», становить 44600 грн.

З протоколу про адміністративне правопорушення №010733, складеного 04.12.2015 року, вбачається, що ОСОБА_3, 20.11.2015р. близько 18 год. 00 хв. на подвірї будинку №11 по вул.Головінського в м. Стрий безпричинно вступив в конфлікт з ОСОБА_8, під час якого виражався нецензурною лайкою. В ході конфлікту ОСОБА_3 безпричинно пошкодив автомобіль НОМЕР_4, який належить ОСОБА_5, спричинивши останньому матеріальну шкоду на суму 44 600 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції покликався на показання свідка ОСОБА_9, який ствердив, що проживає по сусідству з ОСОБА_5 20.11.2015р., близько 18:00 год., бачив, як ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, наносив удари руками та ногами по автомобілю НОМЕР_2, який знаходився на подвірї будинку №11 по вул.Головінського в м. Стрий, про що повідомив ОСОБА_8, на виклик якої приїхали працівники поліції, які зафіксували правопорушення.

Апелянтом всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК, не надано належних та допустимих доказів на спростування вищенаведених доказів.

Заперечуючи вчинення ОСОБА_3 неправомірних дій, які призвели до пошкодження належного ОСОБА_5 автомобіля, апелянт посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_3 за ст. 173 КУпАП, не є належним та допустимим доказом вчинення ним неправомірних дій, оскільки такий неодноразово суддею відправлявся на до оформлення, і за результатами його розгляду суддею не винесено постанову про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності, а відтак його вина не є доведеною.

Такі доводи апелянта спростовуються оглянутими судом апеляційної інстанції матеріалами про адміністративне правопорушення на гр. ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, по ст. 173 КУпАП, протокол ЛВ №010733 від 04.12.2015, від 21.12.2015 року та від 26.02.2016 року, з яких вбачається, що постановами суддів Стрийського міськрайонного суду Львівської області Шрамка Р.Т. від 05.01.2016 року та ОСОБА_12 від 29.02.2016 року, протокол про адміністративне правопорушення серії ЛВ №01073 від 04.12 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та долучені матеріали були повернуті в Стрийський відділ поліції ГУНП у Львівській області для належного оформлення, повернення протоколу та матеріалів були мотивовані тим, що присутність правопорушника при розгляді справи про адмінправопорушення у даній категорії справ відповідно до ст. 268 КУпАП є обов»язковою, а неодноразові постанови суддів про привід ОСОБА_3 не були виконані, що унеможливило розгляд даної справи.

Вищенаведене спростовує доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення №010733, складений 04.12.2015 року відносно ОСОБА_3, не був належно оформлений, а відтак такий, на думку апелянта, не може бути належним та допустимим доказом зазначених у ньому неправомірних дій ОСОБА_3, якими ОСОБА_5 завдано майнової шкоди, спростовує доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЛВ № 010733 від 04.12.2015 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, не може вважатись належним доказом у справі, оскільки в справах про адміністративне правопорушення суд двічі постановив, що вказаний протокол є неналежно оформленим, у звязку з чим повернув цей протокол та долучені до нього матеріали в Стрийський відділ поліції ГУНП у Львівській області для належного оформлення.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення на гр. ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ст. 173 КУпАП ЛВ №010733 від 04.12.2015 року відправлявся на дооформлення з підстав неможливості, з врахуванням ст. 268 КУпАП, розгляду адмінматеріалів у відсутності особи, на яку складено протокол, та неможливості забезпечити явку ОСОБА_3, що спростовує доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЛВ № 010733 від 04.12.2015 року, складений на ОСОБА_3 за ст. 173 КУпАП, не може вважатись належним доказом у справі, оскільки в справах про адміністративне правопорушення суд двічі постановив, що вказаний протокол є неналежно оформленим, у звязку з чим повернув цей протокол та долучені до нього матеріали в Стрийський відділ поліції ГУНП у Львівській області для належного дооформлення, і як вбачається зі змісту постанов, підставами для направлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 на дооформлення є неможливість забезпечити явку особи, відносно якої складено протокол.

Як вбачається з матеріалів про адміністративне правопорушення на гр. ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, по ст. 173 КУпАП, протокол ЛВ №010733 від 04.12.2015 ( 21.12.2015 року та 26.02.2016 року), постановами суддів Стрийського міськрайонного суду Львівської області Шрамка Р.Т. та Микитчина І.М., неодноразово виносилися постанови про привід ОСОБА_11, який будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду адмінматеріалів на виклик суду не з»являвся. Однак, як вбачається з рапортів працівників Стрийського відділу поліції привід виконати не далося можливим, оскільки в ході виконання постанови про привід автомобіль ОСОБА_11, який виїхав на дорогу, був заблокований працівниками поліції, однак ОСОБА_3 вискочив з належного йому автомобіля і втік додому. В іншому випадку, побачивши працівників поліції, які були у форменному одязі, сів за кермо свого автомобіля і поїхав в невідомому напрямку.

Зазначені дії ОСОБА_13 свідчать про те, що він ухилявся від явки до суду при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відносно нього, не сприяв з»ясуванню вищезазначених обставин, не спростував жодними доказами вчинення ним адміправопорушення, зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення ЛВ №010733 від 04.12.2015 року, складеного відносно гр. ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ст. 173 КУпАП.

Враховуючи те, що саме на відповідача цивільним законодавством покладено обов»язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, що саме на відповідача покладено обов»язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, з врахуванням того, що цивільне законодавство в деліктних зобов»язаннях передбачає презумпцію вини і якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, суд першої інстанції задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 29249.00 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, вірно виходив з того, що ОСОБА_3, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами відсутність його вини.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, враховуючи те, що вищезгаданий автомобіль його власником відремонтовано за особисті кошти, визначив майнову шкоду в розмірі 29249.00 грн., взявши до уваги на підтвердження понесених витрат оригінали документів: товарний чек ФОП ОСОБА_14 від 14.12.2015 року на суму 15250 грн. 00 коп., рахунок ФОП ОСОБА_15 № 12 від 16.01.2016 року на суму 5599 грн. 00 коп., акт надання послуг ПП «Гефест-авто» №154 від 27.01.2016 року на суму 7000 грн. 00 коп., видаткова накладна ПП «Гефест-авто» № 154 від 27.01.2016 року на суму 1400 грн. 00 коп., товарний чек ПП «Гефест-авто» від 27.01.2016 року на суму 8400 грн. 00 коп., а відтак вартість пошкодженого (втраченого) майна становить 15250,00 грн., вартість виконаних робіт з супутніми матеріалами 13999,00 грн.; загальна вартість завданої позивачу майнової шкоди становить 29 249.00 грн.

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідача 29249.00 грн. на відшкодування ОСОБА_5 майнової шкоди, завданої пошкодженням належного йому на праві власності автомобіля НОМЕР_1, суд першої інстанції вірно взяв до уваги надані позивачем оригінали документів на підтвердження розміру понесених ним витрат на ремонт автомобіля.

Оплата позивачем коштів в сумі 29249.00 грн. підтверджується оригіналами вищезазначених документів, оплата цих коштів відповідачем не спростована належними та допустимими доказами, як і не спростовано розмір оплати за ремонт автомобіля та замінених запчастин.

ОСОБА_3, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій доказів на спростування зазначеної позивачем суми витрат, понесених ним на ремонт пошкодженого автомобіля,

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір шкоди визначено на підставі субєктивних оцінок невідомих фахівців з ремонту автомобіля, а не на підставі автотоварознавчої експертизи, про проведення якої відповідач до ні до суд першої, ні до суду апеляційної інстанцій не звертався, а тому, як вважає апелянт, видані ними квитанції є неналежними та недопустимими доказами в справі, так як не свідчать про наявність та механізм утворення слідів на автомобілі станом на 20.11.2015 року та не ідентифікують відповідача, як заподіювача шкоди, є голослівними не підтвердженими належними та допустимими доказами, та не спростовують висновок суду першої інстанції про розмір завданої шкоди.

Доводи апелянта про те, що видані фахівцями з ремонту автомобіля квитанції є неналежними та недопустимими доказами в справі, так як не свідчать про наявність та механізм утворення слідів на автомобілі станом на 20.11.2015 року та не ідентифікують відповідача, як заподіювача шкоди, не спростовують правильного висновку суду про підставність позову ОСОБА_5, оскільки квитанції підтверджують проведення оплати і аж ніяк не можуть бути доказами наявності та механізму утворення слідів на автомобілі станом на 20.11.2015 року та не можуть ідентифікувати відповідача, як заподіювача шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 відхилити.

Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2