Справа № 629/1453/17
Номер провадження 2/629/900/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.11.2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Мішуровської С.Т.,
секретаря судових засідань - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова, Харківської області цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, -
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просить усунути перешкоди у здійсненні нею права користування своєю власністю, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1; позбавити відповідача права користування житловим приміщенням - квартирою за зазначеною адресою, шляхом зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною вище адресою. Позивач посилається на те, що вона є власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.04.2017 року. На час укладання договору купівлі-продажу у квартирі залишався бути зареєстрованим ОСОБА_3, який за усною домовленістю мав самостійно знятися з реєстрації до 20.04.2017 року, про що було також зазначено і у договорі купівлі-продажу. Відповідач зареєстрований у квартирі з 2007 року, хоча фактично у квартирі не проживає вже давно, про що був складений акт в присутності сусідів. Відповідач протягом тривалого часу в квартирі за вказаною адресою не проживає, не намагався оселитися в неї, не виявляє бажання зявитися у спірному приміщенні, витрати по утриманню житла не несе, його реєстрація в квартирі перешкоджає позивачу вільно користуватися своїм майном.
Позивач ОСОБА_2 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно договору купівлі-продажу від 18.04.2017 року ОСОБА_2, позивач по справі, придбала у ОСОБА_3, відповідача по справі, спірну трикімнатну квартиру житловою площею 29,6 кв.м., загальною площею 42,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.
Із довідки КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області від 21.04.2017 року вбачається, що за вищевказаною адресою по теперішній час зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач по справі (а.с.11), що також підтверджується копією домової книги (а.с.17-19).
Із акту обстеження вищезазначеної квартири від 25.04.2017 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 в зазначеній квартирі фактично не проживає, особистих речей не виявлено, місце його проживання невідомо (а.с.10).
Статтями 10, 57, 60, 179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Конституція України ( ст. 47) проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами, членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).
Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), захищає право на повагу до приватного життя. Складовою права на приватне життя є недоторканість житла.
В протоколі 1 до Конвенції про захист прав людина та основоположних свобод зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року зазначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
Згідно із ч.3 ст. 347 ЦУК України, у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.
У витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.04.2017 року зазначено, що право власності на спірну трикімнатну квартиру житловою площею 29,6 кв.м., загальною площею 42,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, належать ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.2017 року (а.с.14).
Отже, не зняття з реєстрації ОСОБА_3 за вищевказаною адресою порушує право власності позивача та створює перешкоди у розпорядженні його майном.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про визнання особи померлою.
З огляду на вищевикладене, суд вважає позов ОСОБА_4 обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування своєю власністю, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2.
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_2, шляхом зняття його з реєстрації місця проживання за вказаним адресом.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Харківської області шляхом подання через Лозівський міськрайонний суд Харківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів після його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: С.Т.Мішуровська