Провадження № 2/522/3710/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Бойчука А. Ю.

при секретарі - Іскрич В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просив:

- зобов'язати ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) не чинити перешкод в користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5

- виселити ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) з квартири яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6

При цьому посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача ОСОБА_4, який за життя здобув квартиру за адресою: АДРЕСА_2. З огляду на те, що померлий ОСОБА_4 був людиною похилого віку, ще за життя він користувався послугами відповідача, яка здійснювала комплекс постійних заходів по уходу за останнім.

Вказує, що після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2 незаконно зайняла квартиру, що належала померлому і чинить перешкоди позивачу в користуванні зазначеною квартирою. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не має правових підстав для знаходження у квартирі вона підлягає виселенню на підставі ст. 391 ЦК України.

Представник позивача у судовому позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність. Також зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з вересня 1999 року і до ІНФОРМАЦІЯ_1 року проживали однією сім'єю як чоловік та жінка у квартирі за адресою АДРЕСА_3. Були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно інформаційної довідки від 19.07.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в розмірі ? частки квартири кожному.

Ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

ОСОБА_2, користуючись правом передбаченим ст. 317, ч. 1 ст. 383 ЦК України, на підставі того, що ? частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 належить їй на праві спільної часткової власності.

Відповідач, як співвласник житлового будинку, згідно ч.1 ст.383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

У відповідності до ч.2 ст.317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Як вбачається зі змісту ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Доказів встановлення між співвласниками квартири порядку користування житловим приміщенням - не надано.

Отже, позов є таким, що не ґрунтується на законі та задоволенню не підлягає.

Також, зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Позивач не визначив зміст свого права, яке він вважає порушеним, не навів будь-яких доказів, яким чином відповідач порушує його права та інтереси.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується факт та позивачем не надано жодного доказу чинення позивачу з боку відповідача перешкод у користуванні квартири, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 81, 88, ч.3 ст.209, ст.ст.213-215,218,224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідача, якій не приймав участі при розгляді справи, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ю. Бойчук