АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5705/17 Головуючий 1 інст.- Бородіна Н.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

Пилипчук Н.П.,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 липня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь заборгованість 185174 грн. 20 коп., яка складається з: процентів за користування коштами та трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу за Договором позики від 17 вересня 2004 року за реєстровим № 1294 за період з 6 лютого 2013 року по 27 жовтня 2015 року в сумі, еквівалентній 3749 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а також неустойку в сумі 99300 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2016 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки, позовні вимоги позивача задоволені. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ та три відсотки річних в розмірі 85874 грн. 20 коп., неустойку за неналежне виконання зобов'язань в сумі 99300 грн., а всього 185174 грн. 20 коп., також судові витрати.

15 червня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення суду від 26.02.2016 року за нововиявленими обставинами.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 21 липня 2017 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26.02.2016 року скасовано за нововиявленими обставинами та ухвалено нове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів, яким в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 21.07.2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Харкова від 26.02.2016 року з урахуванням виправлення описки залишити без змін.

В обгрунтування скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Суд ухвалюючи рішення помилково вважав, що скасування апеляційним судом заочного рішення від 27 січня 2010 року є нововиявленою обставиною у розумінні п.3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України.

Вказує, що суд не врахував і не встановив всіх обставин, які впливають на правильність вирішення спору, передчасно вважав обставини встановленими тоді як вони залишились недоведеними.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням апеляційного суду скасоване заочне рішення, яке було підставою для задоволення позову.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_3 17 вересня 2004 року в письмовій формі був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач позичив у позивача 8160 доларів США із строком повернення не пізніше 17 вересня 2005 року.

Між позивачем та ОСОБА_4 17 вересня 2004 року в забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за договором позики від 17 вересня 2004 року, був укладений договір поруки.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 свого зобов'язання, позивач звернувся до суду з позовом, який заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 січня 2010 року задоволено і стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 101792 грн. 74 коп., яка складається із позичених коштів в сумі еквівалентній 8160 дол. США, а також штрафних санкцій та нарахувань за ч.2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2017 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 січня 2010 року скасовано та в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити наступне.

Згідно п.1 ч.2 ст. 361 ЦПК України підставою для перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Як визначено у п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30 березня 2012 року, відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути переглянуті рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили.

У зв'язку із цим такому перегляду підлягають рішення суду першої інстанції (у тому числі заочне або додаткове рішення), ухвалене за будь-яким видом судового провадження, що набрало законної сили, а також рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції, якими рішення було змінено або ухвалено нове рішення.

Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність трьох таких умов:1- їх існування на час розгляду справи; 2- ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; 3- істотність даних обставин на час розгляду справи тобто коли врахування їх судом мало б наслідком ухвалення іншого рішення. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви про перегляд за нововивленими обставинами заочного рішення та відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання правочину недійсним, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення заяви. Апелянт будь яких доказів, які б спростовували висновки суду - не надав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І.Колтунова

Н.П. Пилипчук