Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №333/5683/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Провадження №22-ц/778/2080/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Гончар М.С.

ОСОБА_2,

секретаря Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа Запорізькій районний відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вказаним позовом, який уточнила під час розгляду справи та обґрунтовувала тим, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2006 року з ОСОБА_3 було стягнуто на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн. щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 26.04.2006 року і до повноліття дитини.

Проте, ОСОБА_3 ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого станом на 01.02.2017 року виникла заборгованість в розмірі 1416 грн. 66 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ, яку вона просить стягнути у судовому порядку.

Крім того, вважає, що відповідач, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, повинен сплатити їй неустойку (пеню) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а всього у розмірі 7 943 грн. 00 коп., що підтверджено наданим розрахунком за період з 01.09.2013 року по 01.09.2016 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів, позивач зазначає, що стягнуті у 2006 році аліменти в розмірі 100 грн. на даний час є недостатнім розміром, оскільки купівельна спроможність гривні, як грошової одиниці, зменшилась в десятки разів. Матеріальне становище позивача також змінилося. Позивач розірвала другий шлюб і виховує двох неповнолітніх дітей самостійно, доходи так само зменшились в результаті економічної кризи, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, свої доходи приховує і ухиляється від сплати аліментів. Тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду і просить збільшити розмір аліментів до 1 000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 1096 грн. за період з 01.09.2013 року по 01.09.2016 року.

Збільшено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2006 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, 16.07.2001 р. н., у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.02.2017 року у розмірі 1416 грн. 66 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, а саме: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 570 грн. за період з 01.09.2013 року по 01.09.2016 року; збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2006 року, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 506 грн. 70 коп. щомісяця, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.02.2017 року у розмірі 1416 грн. 66 коп. відмовити.

Позивач та відповідач в судове засідання не зявились, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується розписками про вручення судових повісток ( а.с.163,164).

Приймають участь у судовому засіданні через уповноважених представників.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності позивача та відповідача, за участю представників сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2006 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 100,00 гривень, щомісячно, починаючи з 26.04.2006 року і до повноліття дитини.

Зазначене судове рішення виконується у примусовому порядку Запорізьким районним відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_3 від 22.02.2017 року, складеного державним виконавцем Гришуновим Д.В., загальна сума заборгованості ОСОБА_3 по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, станом на 01.02.2017 року становить 1 416 гривень 66 копійок.

Наявність вказаної заборгованості заперечується представником відповідача, який пояснив, що заборгованість по сплаті аліментів повністю відсутня.

З наданих суду документів та розрахунку встановлено, що з часу відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Запоріжжя від 30.06.2006 року №2-858 про стягнення аліментів, відповідач рішення суду виконував неналежним чином, мав періодичну заборгованість, оскільки платежі, визначені рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя 09 червня 2006 року, щомісячно на рахунок стягувача не надходили.

Так, з наданих суду квитанцій та розрахунку заборгованості за період з 01.12.2012 року по 01.02.2017 року встановлено, що відповідачем на рахунок позивача в якості сплати аліментів за цей період було перераховано 01.04.2015 року 1000 грн., 01.05.2015 року 1000 грн., 01.07.2015 року 1000 грн. 01.11.2015 року 500 грн., 01.02.2016 року 1000 грн., 01.04.2016 року 1000 грн., 01.07.2016 року 1000 грн., 01.08.2016 року 1000 грн. та 01.11.2006 року 1000 грн. Інших платежів за період з 01.12.2012 року по 01.02.2017 року ОСОБА_3 не здійснював.

Сплатою аліментів у розмірі, який перебільшує розмір щомісячних платежів по аліментам, встановлений рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 визнав свій борг перед позивачем і ці його дії свідчать про те, що він, окрім сплати щомісячних платежів у зазначені вище дати, погашав борг по аліментам за попередні місяці.

Оскільки рішенням суду про стягнення аліментів було присуджено стягнення саме щомісячних платежів, які становлять 100 грн., періодична сплата аліментів, у визначений на власний розсуд відповідачем час, а не щомісячно, підтверджує, що при примусовому виконанні судового рішення ОСОБА_3 мав заборгованість по сплаті аліментів перед ОСОБА_5 у місяці коли аліментні платежі на рахунок стягувача не надходили.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Як розяснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

З огляду на викладені вище обставини, а також зважаючи на те, що відповідачем не надано доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості по аліментам, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2013 року по 01.09.2016 року.

Разом із тим, виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у місяці, в які ним перераховувалися грошові кошти, а саме у квітні 2015 року ( пеня складала 30грн.), травні 2015 року (пеня складала 31грн.), липні 2015 року (пеня складала 31грн.), листопаді 2015 року (пеня складала 30грн.), лютому 2016 року(пеня складала 29грн.), квітні 2016 року(пеня складала 30грн.), липні 2016 року (пеня складала 31грн.) та серпні 2016 року (пеня складала 31грн.), оскільки у ці місяці відповідач заборгованості по сплаті аліментів не допускав.

Таким чином, розмір пені визначений судом першої інстанції, підлягає зменшенню на суму 242 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня у розмірі 854 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що з відповідача підлягає стягненню пеня лише за період з 01.09.2013 року по 01.03.2015 року у сумі 570 грн., оскільки починаючи з 01.04.2015 року по 01.09.2016 рік ОСОБА_3 було перераховано 7 500 грн. є безпідставними, оскільки відповідачем не надано доказів що перераховані у вказаний період грошові кошти були сплачені в рахунок сплати аліментів на наступні місяці, а не в рахунок погашення заборгованості по аліментам за попередні місяці, яка мала місце у день перерахування грошових коштів.

Задовольняючи частково позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції, з урахуванням положень Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, Закону України «Про охорону дитинства», положень ст. ст. 180, 182, 192 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність збільшення розміру аліментів, визначеного рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2006 року.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

На думку колегії суддів, очевидним є факт того, що розмір аліментів у сумі 100 грн., встановлений попереднім рішенням суду, є вкрай низьким та недостатнім для забезпечення належного рівня життя дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. З моменту ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, а це 10 років, значно збільшилися ціни на товари, необхідні для розвитку дитини, харчування, одяг, тощо, розмір прожиткового мінімуму, в тому числі і на дітей.

Згідно із ст.7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років складає 1777,00 грн.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обовязків щодо дитини.

Отже, в силу ст. 141 СК України, кожен із батьків зобовязаний забезпечити дитині щонайменше половину від цього прожиткового мінімуму.

При визначенні нового розміру аліментів, суд першої інстанції дав належну оцінку доводам сторін по справі, належним чином оцінив заперечення відповідача про неможливість сплати ним аліментів у заявленому розмірі та надані суду докази, а тому колегія суддів, з урахуванням того, що відповідач є працездатним, доказів того, що він хворіє на хронічні захворювання, які б унеможливлювали його працевлаштування, а також доказів про неможливість його працевлаштування не має, як і відсутні докази неможливості сплати відповідачем аліментів у визначеній судом сумі, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України із урахування обовязку кожного із батьків - сторін у цій справі забезпечити дитині мінімально половину від прожиткового мінімуму, погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність збільшення розміру аліментів до 900 грн..

Визначений судом розмір аліментного платежу, на даний час зможе забезпечити мінімальні потреби шістнадцятирічної дитини, є наближеним до суми, яка становить 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років - 888,50 грн., відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України, що дає підстави вважати, що стягнутий судом розмір аліментів не є надмірним, саме такий розмір буде достатнім для утримання дитини, і відповідач в змозі його виплачувати, а, відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо збільшення розміру аліментів до розміру 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на час подання позову - 506,70 грн. відхиляє.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі в частині висновку суду про збільшення розміру аліментів, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Необґрунтованими є також твердження апелянта про скасування судового рішення в частині стягнення з нього заборгованості по аліментам, з огляду на наступне.

За положеннями ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, предявленим до виконання, аліменти не стягувалися у звязку з розшуком платника аліментів або у звязку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Згідно з ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Як правильно встановлено судом в ході судового розгляду справи, заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_5 по аліментам за період з 01.09.2013 року по 01.09.2016 року становить 1416 грн. 66 коп. Вказані обставини підтверджуються розрахунком державного виконавця, який належними і допустимими доказами відповідачем не спростований.

Отже, з урахуванням тих обставин, що розмір заборгованості оспорюється та не визнається відповідачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості по аліментам в судовому порядку.

При цьому районний суд навів у рішенні відповідні доводи з посиланням на надані по справі докази та положення закону.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу апелянтом не представлено.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 317 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2017 року у цій справі в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів змінити, визначивши її розмір до стягнення у сумі 854 грн. 00 копійок.

В решті частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: Г.С. Подліянова

ОСОБА_9