РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі Глотовій П.В.

розглянувши у судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому посилалось на те, що заявою про приєднання до умов та правил надання фінансовою лізингу № А300А! від 17.12.2014 р. ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, правил надання фінансового лізинг, додатків до неї, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів, які разом складають Договір фінансового лізингу, що укладений на підставі ст.ст. 633, 634 Цивільного кодексу України. За цим договором відповідач ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Автокредит Плюс» у платне користування автомобіль марки Lexus, модель RX300, рік випуску 2001, тип ТЗ: універсал, № кузова/шасі JTJHF10U700220405, реєстраційний номер: АА34360Р, та зобов'язався сплачувати щомісячні платежі, повязані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку 2 Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ КБ ПРИВАТБАНК. Відповідач взяті на себе зобовязання по своєчасній сплаті лізингових платежів належним чином не виконує і станом на 19.10.2016 року заборгованість відповідача перед ТОВ «Автокредит Плюс» за фактичний строк користування предметом лізингу складає 158582 грн., а саме: 113193,51 грн. заборгованість по залишку вартості предмету лізингу; 26228,41 грн. заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; 4176,15 гри. заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; 14984,85 гри. заборгованість з пені. Позивач не вимагає від відповідача всієї суми заборгованості, на свій розсуд вимагає від боржника частину суми заборгованості за кредитом і просить стягнути з відповідача лише 113193,51 грн. як заборгованість по залишку вартості предмету лізингу.

Представник позивача позов повністю підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просить його задовольнити і розгляд справи провести без його участі.

Представником відповідача адвокатом ОСОБА_2 було подано суду письмові заперечення проти позову, в яких він просить в задоволенні позовних вимог ТОВ «Автокредит Плюс» відмовити повністю і справу розглянути без участі сторони відповідача.

Дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків.

17 грудня 2014 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до публічного договору № А300А! від 17.12.2014р. та погодився з тим, що вказана заява та додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи складають договір фінансового лізингу.

Ст. 806 Цивільного кодексу України, а також ч.2 ст. 1 ЗУ "Про фінансовий лізинг" передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій схороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було спеціально придбане лізінгодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Дослідивши додаток № 1 до Договору фінансового лізингу № А300А! від 17.12.2014 р. (специфікація та акт приймання-передачі), суд встановив, що 14.01.2015 року відповідач ОСОБА_1 отримав в платне користування автомобіль марки Lexus, модель RX300, рік випуску 2001, тип ТЗ: універсал, № кузова/шасі JTJHF10U700220405, реєстраційний номер: АА34360Р, вартістю 171000 гривень.

Відповідно до вимог, передбачених сі. 6 ЗУ "Про фінансовий лізинг, договір лізингу має бути укладеним в письмовій формі; істотними умовами договору є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором (ст. 16 ЗУ Про фінансовий лізинг).

Листом № 02D від 21.06.2016 року відповідач повідомлявся представником ПАТ КБ «Приватбанк» про порушення умов договору в звязку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору лізингу.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою, а відповідно до п. 2 ч. 1ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності як надання фінансових послуг.

Згідно з п.4 ч.1, ч.2ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно з законом.

Позивачем не надано суду доказів наявності в нього ліцензії з надання фінансових послуг, як це передбачено ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до ч. 2ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2ст. 628 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту оскаржуваного договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Аналізуючи зміст договору фінансового лізингу № А300А! від 17.12.2014 р., укладеного між ТОВ «Автокредит Плюс» та ОСОБА_1, судом встановлено, що цей договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) транспортного засобу та договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Згідно ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

За ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, договір про фінансовий лізинг від 17.12.2014 р., який містить елементи договору оренди (найму) транспортного засобу, був укладений відповідачем з ОСОБА_1, як фізичною особою, а тому підлягав нотаріальному посвідченню відповідно до вимогст. 799 ЦК України.

З огляду на те, що сторонами не були додержані вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, які є обовязковим для договорів такого виду договорів, суд вважає, що договір про фінансовий лізинг № А300А! від 17.12.2014р є нікчемним. І визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року в справі № 6-2766цс15.

За ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відтак, вимоги позивача про стягнення заборгованості за недійсним (нікчемним) договором задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 215, 216, 220, 227, 799 ЦК України, п. 4 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 10, 11, 15, 60-64, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.П. Харечко