Справа № 175/3519/13-ц
Провадження № 2/175/991/16
З а о ч н е Р і ш е н н я
І м е н е м У к р а ї н и
31 травня 2017 року смт. Слобожанське
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Реброва С.О.,
при секретарі Пренко А.В.,
за участю: позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України та ПрАТ «СК «СТАТУС» про відшкодування шкоди завданої злочином,
Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 суму матеріальної шкоди у розмірі 100000 гривень та суму моральної шкоди у розмірі 780621,00 гривень.
Крім того, просив стягнути зі страхової компанії ПрАТ «СК «Статут» суму матеріальної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. та проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Встановлено, що 02 липня 2012 близько 07:00 годин ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ВАЗ-2108» державний номерний знак НОМЕР_3, який належить ОСОБА_5, слідував в правому ряду руху зі швидкістю близько 50 км/год по вул. Радгоспної в смт. Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області з боку пр. ім. газети «Правда» в напрямку вулиці Поштової у м. Дніпропетровську. На шляху прямування, в районі будинку №69 по вул. Радгоспній в смт. Ювілейне, ОСОБА_4, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, у вигляді пішохода ОСОБА_6, який рухався в напрямку його смуги та якого він об'єктивно був спроможний виявити, однак заходів до своєчасного зниження швидкості (при необхідності до зупинки транспортного засобу) не прийняв, і продовжуючи рух, скоїв наїзд на пішохода, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 12.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв'язку з настанням подій даного ДТП, в результаті якого потерпілому ОСОБА_6 заподіяні тілесні ушкодження не сумісні з життям, що підтверджується Актом судово-медичного дослідження (обстеження) №1647 та висновком експерта №1647/159-Е від 04.09.2012 року, згідно яких смерть ОСОБА_7 наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 від загальної тупої травми тіла, яка супроводжувалася переломами кісток склепіння черепа та правої нижньої кінцівки і ускладнилася розвитком застійної двобічної бронхопневмонії, серозного енцефаліту та набряком м'яких мозкових оболонок та речовини головного мозку.
Таким чином, своїми діями відповідач ОСОБА_3 грубо порушив пункти Правил дорожнього Руху України що встановлено Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області при розгляді кримінальної справи №410/5048/12 відносно нього за обвинуваченням, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і Вироком суд від 16.01.2013 року винесеного по вказаній кримінальній справі вирішено: «ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і піддати покаранню у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі за умови, що протягом 3 (трьох) років іспитового строку він не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього обов'язки.
На підставі ст.76 КК України зобов'язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з'являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції за місцем свого проживання та повідомляти цю інспекцію про зміну місця роботи і проживання».
Також у судовому засіданні встановлено, що в період часу з моменту ДТП і до своєї смерті (з 02 липня по 14 серпня 2012 року) ОСОБА_6 перебував на медичному лікуванні на яке позивачем витрачалися грошові кошти, що підтверджується відповідними касовими (товарними) чеками та квитанціями, оригінали яких містяться в матеріалах кримінальної справи №410/5048/12 р. (арх. №38/13 р.) (а.с. 123-142), а також їх копії наявні в даній цивільній справі (а.с. 67-80), і розмір яких (з відрахуваннях суми витраченої на придбання товарів, не пов'язаних з лікуванням потерпілого (продуктові, побутові та ін.) судом визначено як: 5179,11 гривень. Також суд не приймає до уваги наданий позивачем ОСОБА_1 перелік витрат, що будуть понесені в майбутньому, оскільки такий перелік, а головне грошовий розмір таких витрат є відносним і може змінюватися в ту чи іншу сторону, що унеможливлює визначення судом чіткої суми матеріальних витрат.
Відповідно до норм ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну та особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Окрім того, відповідно до постанови пленуму Верховного суду України №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» п.7. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
На підставі викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди, визначивши її суму (з урахуванням розміру пені та відсотків за весь період прострочення виплат) у розмір 100 000,00 гривень, що підтверджується матеріалами справи і встановлена судом.
У свою чергу, що стосується позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині стягнення матеріальної шкоди з ПрАТ «СК «Статут» у розмірі 100000,00 грн. страхових збитків, суд вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, виходячи з наступного.
Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідними ухвалами суду від 06 та 28 грудня 2016 року, за заявами позивача ОСОБА_1 для всебічного й правильного розгляду справи, а також враховуючи зауваження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених в ухвалі від 23 грудня 2015 року винесеної по даній справі, для участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору були залучені: Моторне (транспортне) страхове бюро України та ПрАТ «СК «СТАТУС».
Таким чином, страхова компанія ПрАТ «СК «СТАТУС» є третьою особою по справі і жодних клопотань щодо переведення її у якості відповідача (співвідповідача) від позивачів не надходило, тому їх вимоги щодо стягнення з них матеріальної шкоди суперечать нормам чинного законодавства, а тому підлягають залишенню без задоволення.
Що стосується вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди суд вважає їх обґрунтованими, оскільки вони зазнали душевних страждань внаслідок протиправних дій відповідача, а саме смерті близької людини.
Згідно ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Враховуючі наведені положення закону, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд зменшує розмір моральної шкоди позивачам до 150 000 гривень, вважаючи, що у такому розмірі компенсація моральної шкоди буде відповідати їх понесеним моральним страждання.
Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1640,00 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 215, 214, 224 ЦПК України, ст.ст.14,41 Конституції України, ст.ст. 3, 11, 13-16, 23, 79, 88, 1166, 1187, 1188 ЦК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України та ПрАТ «СК «СТАТУС» про відшкодування шкоди завданої злочином - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди заподіяної злочином - 100000,00 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 150 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_2) на користь Держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1640,00 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, а саме рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя С.О. Ребров