АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

15 червня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Возко» про визнання договору поруки припиненим,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Діамант банк» - Людкевич ХристиниЄвгенівни на рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року,

встановила:

у травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати припиненим договір поруки, укладений 30.07.2013 р. між ним та ПАТ «Діамантбанк» на заперечення виконання договору кредитної лінії, укладеного 13.06.2013 р. між ПАТ Діамантбанк» та ПАТ «Возко».

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 р. позов було задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача - Людкевич Х.Є. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що між ним та ПАТ «Діамантбанк» 30.07.2013 р. було укладено Договір поруки, відповідно до якого він поручався перед банком за належне виконання ПАТ «ВОЗКО» взятих на себе зобов'язань за Договором кредитної лінії №463 від 13.06.2013 р.

За Договором кредитної лінії позичальнику було відкрито відновлювальну кредитну лінію до 12.06.2014 р. у наступних розмірах:

- 1 000 000 дол. США - з 13.06.2013 р. по 12.09.2013 р.;

- 735 000 дол. США - з 13.09.2013 р. по 12.10.2013 р.;

- 470 000 дол. США - з 13.10.2013 р. по 12.11.2013 р.;

- 200 000 дол. США - з 13.11.2013 р. по 12.06.2014 р.

Кредитні кошти були надані позичальнику зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,5%.

Додатковою угодою №12 від 30.07.2013 р. були внесені зміни до Договору кредитної лінії та в п. 1. 1 щодо розмірів кредитної лінії та строків та розміру процентів - 11.5%.

Додатковою угодою №25 від 18.08.2014 р. були внесені також зміни до п. 1.1 Договору кредитної лінії щодо розмірів кредитної лінії та строків та розміру процентів - 14%.

Вказані зміни до Договору кредитної лінії з ним не узгоджувались, а тому він просив визнати поруку припиненою.

В ході розгляду справи, позивач подав додаткові пояснення, в яких вказував, що внаслідок укладення додаткових угод до Договору кредитної лінії збільшився обсяг його відповідальності перед банком, що є підставою для припинення його поруки. Також позивач вказував, що додаткові угоди до Договору поруки №1 та №3, укладені з ним, не були підписані його дружиною - ОСОБА_3 хоча в них міститься відповідна графа, а також посилався на те, що ПАТ «ВОЗКО» здійснило відчуження за погодженням з банком іпотечного майна, що так само призвело до збільшення обсягу його відповідальності.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 р. позов було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок укладення додаткових угод до Договору кредитної лінії, які не були узгоджені з поручителем ОСОБА_1, збільшився обсяг відповідальності, що є підставою для припинення поруки.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 251, 251, 526, 527, 553, 554, 555, 559, 598 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «ВОЗКО» 13.06.2013 р. було укладено Договір кредитної лінії. В п. 1.1 Договору було визначено розмір кредитної лінії, та періоди, протягом яких мають бути погашені її частини.

До вказаного договору вносились зміни Додатковими угодами: №1 від 13.06.2013 р., №2 від 14.06.2013 р., №3 від 17.06.2013 р., №4 від 18.06.2013 р., №5 від 19.06.2013 р., №6 від 21.06.2013 р., №7 від 26.06.2013 р., №8 від 27.06.2013 р., №9 від 02.07.2013 р., №10 від 05.07.2013 р., №11 від 16.07.2013 р., №13 від 31.07.2013 р., №14 від 01.08.2013 р., №15 від 06.08.2013 р., №16 від 07.08.2013 р., №17 від 09.08.2013 р., №18 від 20.08.2013 р., №19 від 22.08.2013 р., в яких визначалась розміри траншів, всі інші умови - без змін. Додатковою угодою №21 від 26.02.2014 р. було перенесено строки сплати процентів, що нараховані за період з 25.01.2014 р. по 24.02.2014 р. Вказані Додаткові угоди не впливали на обсяг відповідальності поручителя.

Натомість додатковими угодами №12 від 30.07.2013 р., №20 від 24.12.2013 р., № 22 від 11.04.2014 р., №23 від 05.05.2014 р., №25 від 13.06.2014 р., №26 від 28.11.2014 р., №27 від 31.12.2014 р., №28 від 30.01.2014 р., №29 від 27.02.2014 р. були внесені до п. 1.1 щодо розміру кредитної лінії та періодів її погашення, збільшено розмір процентів.

Факт укладення позивачем з банком Додаткових угод №1 від 24.12.2013 р., №2 від 24.04.2014 р., №3 від 21.08.2014 р. свідчить про узгодження ним змін щодо загального розміру кредитної лінії, розміру процентів, та загального терміну кредитної лінії, внесених Додатковими угодами до Договору кредитної лінії, а тому ця обставина не може розглядатись як факт збільшення обсягу його відповідальності без узгодження з ним.

Обставини укладення Додаткових угод до Договору кредитної лінії, в яких були внесені зміни до п. 1.1 щодо розміру та строків погашення коштів, були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, як підстава для визнання поруки припиненою внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Доводи, викладені представником відповідача, в апеляційній скарзі, про те, що позивач в обґрунтування своїх вимоги посилався лише на укладення без його згоди додаткових угод №20 та 25, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки позивач в позовній заяві зазначав про внесення змін до Договору кредитної лінії в п. 1.1, який є предметом договору, а саме: розміру кредитної лінії з порядком її погашення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване парильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» - ОСОБА_2 відхилити, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді

№ справи: 758/6043/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/109/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Декаленко В.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.