АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/678/17 Головуючий 1 інстанції Гримайло А.М.
Справа № 642/5038/15-ц Доповідач Кружиліна О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 19 жовтня 2016 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні та вселення, -

в с т а н о в и в:

12 червня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення просила визнати домоволодіння № 32 А по вул. Іллінська у м. Харкові обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Розділити майно, яке є спільною власністю позивачки та відповідача, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 35/100 часток домоволодіння № 32А по вул. Іллінська у м. Харкові (завершене будівництвом та не введене до експлуатації).

Виділивши ОСОБА_2 по житловому дому: кухня «5-9» площею 15,5 кв.м. в літ. В1-1, по надвірним спорудам: веранда в-2, погріб 0, паркан №4, паркан №3, хвіртка №6.

Виділивши ОСОБА_1 по житловому дому: в літ В1 житлова кімната «5-2» площею 13,9 кв.м. та житлова кімната «5-3» площею 17,2 кв.м. в літ. В1-1 ванна «5-7» площею 5,3 кв.м., уборная «5-6» площею 1,1 кв.м. , гардероб «5-5» площею 3,8 кв.м., коридор «5-8» площею 9,1 кв.м., котельня «5-4» площею 5,1 кв.м., по надвірним спорудам: уборная З, паркан №4, паркан №3, хвіртка №6.

Усунути перешкоди з боку відповідача ОСОБА_1 в користуванні позивачкою домоволодінням № 32А по вул. Іллінська у м.Харкові та вселити позивачку ОСОБА_2 у домоволодіння № 32А по вул. Іллінська у м. Харкові.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що шлюб між сторонами було укладено 25 грудня 1993 року.

28 червня 1990 року відповідачем ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу було придбано домоволодіння № 32А по вул. Іллінська у м. Харкові. Домоволодіння складалось з будинку літ.В-1, який складався з однієї жилої кімнати площею 17,2 кв.м, кухні площею 13,1 кв.м., сіней літ. «в» площею 8,4 кв. м., надводні будівлі сарай літ. И, вбиральня літ З. Загальна площа житлового будинку складала 38,7 кв.м. У домоволодінні не було газу, опалення, води та каналізації.

За час шлюбу подружжям було зроблено перебудову будинку, з 1998 по 2005 роки було зроблено наступні роботи: побудовано фундамент навколо будинку, проведено водопостачання та каналізацію, домоволодіння підключено до центрального водопостачання та водовідведення, до будинку проведено газ та газове опалення, знесені сарай літ.И та сіні літ. «в», на їх місці побудовано житлову прибудову 8 м на 8 м., поставлені металеві ворота для заїзду автотранспорту.

Після перебудови будинок складається вже з двох житлових кімнат площею 13,9 кв.м та 17,2 кв.м, котельної площею 5,1 кв.м, гардеробу площею 3,8 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., ванної кімнати площею 5,3 кв.м., коридору площею 9,1 кв.м, кухні площею 15,5 кв.м. Загальна площа будинку складає 71,0 кв.м. Будинок обладнаний двоконтурним газовим котлом (тобто газовим опаленням та гарячою водою), має централізоване водопостачання та водовідведення. Тобто, за час шлюбу сторін домоволодіння № 32А по вул. Іллінська у м. Харкові істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 19 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено.

Визнано домоволодіння № 32А по вул. Іллінська у м. Харкові обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Розділено майно, яке є спільною власністю позивачки та відповідача та визнано за ОСОБА_2 право власності на 35/100 частин домоволодіння № 32А по вул. Іллінська у м. Харкові (завершеного будівництвом та не введеного до експлуатації).

Виділено ОСОБА_2 по житловому дому: кухня «5-9» площею 15,5 кв.м. в літ. В1-1, по надвірним спорудам: веранда в-2, погріб 0, паркан №4, паркан №3, хвіртка №6.

Виділено ОСОБА_1 по житловому дому: в літ В1 житлова кімната «5-2» площею 13,9 кв.м. та житлова кімната «5-3» площею 17,2 кв.м. в літ. В1-1 ванна «5-7» площею 5,3 кв.м., уборная «5-6»площею 1,1 кв.м. , гардероб «5-5» площею 3,8 кв.м., коридор «5-8» площею 9,1 кв.м., котельня «5-4» площею 5,1 кв.м., по надвірним спорудам: уборная З, паркан №4, паркан №3, хвіртка №6.

Усунуто перешкоди з боку відповідача ОСОБА_1 в користуванні ОСОБА_2 домоволодінням № 32А по вул. Іллінська у м. Харкові шляхом вселення ОСОБА_2 у домоволодіння № 32А по вул. Іллінська у м. Харкові.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з положень статей 60, 62, 69, 70 СК України, статей 316-319, 321, 325, 328, 364, 367, 368, 391 ЦК України та тих обставин, що реконструкція будинку відбулась за час шлюбу, але ж незважаючи на те, що його не було введено до експлуатації, відповідно до вимог чинного законодавства, суд вважав, що оскільки фактично відбулась інвентаризація домоволодіння в органах БТІ, він вправі визнати спірне домоволодіння обєктом права спільної сумісної власності подружжя та провести його поділ.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 25 грудня 1993 року зареєстровано шлюб між сторонами (а.с. 6).

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2015 року шлюб було розірвано (а.с.150).

28 червня 1990 року відповідачем ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу було придбано домоволодіння № 32А по вул. Іллінська у м. Харкові. Домоволодіння складалось з будинку літ. В-1, який складався з однієї жилої кімнати площею 17,2 кв.м, кухні площею 13,1 кв.м., сіней літ. «в» площею 8,4 кв. м., надвірні будівлі сарай літ. И, вбиральня літ З. Загальна площа житлового будинку складала 38,7 кв.м. Технічний стан домоволодіння незадовільний. Водопостачання, водовідведення та газопостачання відсуне, опалення пічне, що підтверджується матеріалами інвентарної справи №59700.

У період з 1995 по 2005 роки було зроблено наступні роботи: проведено водопостачання та каналізацію (до матеріалів справи надано копію узгодженого проекту водопроводу № 356 від 31.07.1995 року з посилання на технічні умови №490 від 24.07.1995 року), до будинку проведено газ та газове опалення (до матеріалів справи надано копію узгодженого проекту від 07.2005 року), що підтверджено листом ПАТ Харківміськгаз № 03/12/8102 від 10.12.2015 року, згідно дозволу наданого рішенням Ленінської райради у м. Харкові від 15.08.2003 року №187/24 знесені малоцінні сарай літ. И та сіні літ. «в» на їх місці побудовано житлову прибудову 8 м на 8 м., поставлені металеві ворота для заїзду автотранспорту.

Відповідно до даних інвентарної справи № 59700 домоволодіння № 32А по вул. Іллінська у м. Харкові, станом на 21.06.2005 року КП Харківське міськБТІ було проведено інвентаризацію домоволодіння, складено технічних паспорт, згідно якого домоволодіння складається з житлового будинку літ. В-1, житлової прибудови літ. В1-1, веранда в-2, уборная З, погріб 0, паркан №4, паркан №3, хвіртка №6. Житловий будинок літ. В-1 та житлова прибудова літ. В1-1 складаються з кухні «5-9» площею 15,5 кв.м. , житлової кімнати «5-2» площею 13,9 кв.м. та житлової кімнати «5-3» площею 17,2 кв.м. , ванни «5-7» площею 5,3 кв.м., уборної «5-6» площею 1,1 кв.м., гардеробу «5-5» площею 3,8 кв.м., коридору «5-8» площею 9,1 кв.м., котельної «5-4» площею 5,1 кв.м.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи ХНДІСЕ ім..засл. проф. ОСОБА_3 №3180/7670 від 29.07.2016 року частка побудованого подружжям за період шлюбу складає 70/100 частин від усього домоволодіння, при цьому частка, яка повинна залежати ОСОБА_2 складає 35/100 часток із домоволодіння, а ОСОБА_1 65/100 частин. При цьому, відповідно до висновку експертизи вартість житлового будинку без урахування проведених вищевказаних робіт склала 395 086 гривень, з урахуванням проведених ремонтних робіт 966 429 гривень, різниця між вартістю домоволодіння з проведеними роботами та без таких складає 571 343 грн.

Так, згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до І-ІІІ категорії складності та обєктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до ІV-V категорії складності, здійснюється на підставі акта готовності обєкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифіката.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно зі статтею 39 цього Закону датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом обєктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Позивачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не було надано доказів про наявність у сторін дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з реконструкції спірного домоволодіння та вводу їх в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є обєктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво обєкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі обєкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації).

Поняття реконструкції обєкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції обєкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти нерухомого майна.

Виходячи з аналізу статей 364, 376 ЦК України та обставин по справі, апеляційний суд дійшов висновку, що спірний обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції та добудови до вже існуючого домоволодіння № 32А по вул. Іллінська у м. Харкові є самочинним будівництвом, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини 1 статті 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, ст.ст. 364, 376 ЦК України, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 19 жовтня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_4