АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №648/3174/16-ц Головуючий в І інстанції Кусік І.В.
Номер провадження №22-ц/791/1353/2017 р. Доповідач Полікарпова О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року жовтня місяця 26 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2
ОСОБА_3
за участі секретаряОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 квітня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, приватного акціонерного товариства страхової компанії «Україна» про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И Л А

В липні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому, збільшивши позовні вимоги, посилався на те, що 14.08.2014 року внаслідок порушень водієм автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_5 Правил дорожнього руху, відбулася дорожньо-транспорта пригода, в результаті якої було пошкоджено належний позивачу на праві власності автомобіль НОМЕР_2. Постановою Кіровського районного суду Кіровоградської області від 25.09.2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адмінстративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

З тих підстав, що цивільна відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в приватному акціонерному товаристві страховій компанії «Україна» (далі ПрАТ СК «Україна»), позивач 12.12.2014 року звернувся до останньої із письмовою заявою про страхове відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля, яка за оцінкою експерта склала 129000 грн.

В звязку з тим, що позивачу був потрібний транспортний засіб, а на протязі пяти місяців ніякого відшкодування ним отримано не було, він 29.01.2015 року за власні кошти почав самостійно виконувати ремонтні роботи по усуненню наслідків ДТП, вартість яких склала 149821,63 грн.

Виходячі із вимог п.36.5 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважає, що страховик був зобовязаний не пізніше як до 12.03.2015 року включно прийняти рішення про виплату страхового відшкодування та виплатити його, чи відмовити у цій виплаті, повідомивши заявника відповідно до даного Закону. Проте кошти по страховому відшкодуванню на день подачі позову, йому страховою компанією виплачені не були, внаслідок чого вона повинна виплатити на його користь пеню за період з 12.03.2015 року по 22.12.2016 року включно з розрахунку подвійної облікової ставки Нацбанку, що діяла протягом даного періоду.

Також, зазначив, що за полісом №АС /3990597 від 16.12.2013 року франшиза складає 500 грн., різниця між сумою страхового відшкодування та фактичними збитками склала 100321,63 грн., отже ОСОБА_5 має сплатити, з урахуванням індексу інфляції на його користь майнову шкоду в розмірі 282188,43 грн.

Просив суд стягнути з ПрАТ СК «Україна» на свою користь майнову шкоду, завдану 14.08.2014 року ДТП, в розмірі 49 500 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування майнової шкоди в розмірі 38 075,71 грн., а також стягнути з ОСОБА_5 майнову шкоду, з урахуванням індексу інфляції в розмірі 282 188, 43 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 18 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ПрАТ СК «Україна» на користь ОСОБА_6 майнову шкоду, завдану 14.08.2014 року ДТП, в розмірі 49 500 грн.

Стягнуто з ПрАТ СК «Україна» на користь ОСОБА_6 пеню за прострочення виплати страхового відшкодування майнової шкоди, завданої 14.08.2014 року ДТП, в розмірі 38 075,71 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 майнову шкоду, завдану 14.08.2014 року ДТП, з урахуванням індексу інфляції в розмірі 282 188,43 грн.

Стягнуто з ПрАТ СК «Україна» на користь ОСОБА_6 понесені витрати на оплату судового збору в сумі 1000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 понесені витрати на оплату судового збору в сумі 1000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 1697,63 грн.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт зазначає про недоведеність позивачем його вини та розміру шкоди.

Приватним акціонерним товариством страхова компанія «Україна» рішення суду не оскаржувалось, а тому в частині стягнення з останнього майнової шкоди та судових витрат в апеляційному порядку не переглядалось.

Письмових заперечень на доводи апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_5, який визнаний винним у скоєнні ДТП, зобовязаний був відшкодувати заподіяні збитки, які не покриваються страховим відшкодуванням. При цьому, ПрАТ СК «Україна», як страховик, у встановлений законом строк не виплатив потерпілому страхове відшкодування, та не повідомив його про відмову у виплаті, тим самим свої зобовязання також не виконав.

Однак погодитись з таким висновком районного суду судова колегія не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 14.08.2014 року ОСОБА_5 по а/д Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 180 км., керуючи автомобілем НОМЕР_3 , не вибрав безпечну швидкість руху, здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubisi Outlander», державний номер НОМЕР_4, після чого останній відкинуло на зустрічну смугу, де він зіткнувся з автомобілем «Форд» державний номер ВLD 0553. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.09.2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с.9). Як пояснив ОСОБА_5, за домовленістю з потерпілим він сплатив йому 10 000 грн., а решту, яка знаходилась у межах страхового ліміту, позивач розраховував отримати від страхової компанії. Сплата цієї суми підтверджується квитанцією, оригінал якої знаходиться в іншій цивільній справі і факт отримання коштів позивачем представник позивача ОСОБА_7 не заперечує.

Із корінця страхового полісу вбачається, що позивач звернувся до ПрАТ СК «Україна» з вимогою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений в результаті настання страхового випадку автомобіль «Mitsubisi Outlander» лише 04.11.2014 року (а.с.10-11).

За ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно рахунку-фактури №БА-0000004 від 28.08.2014 року, видаткової накладної №БА-0000003 від 29.01.2015 року, квитанції №917974 від 29.01.2015 року, вартість деталей та агрегатів, що підлягала заміні на пошкодженому автомобілі позивача склала 149 821,63 грн. (а.с.13-18).

Ухвалюючи оскаржуване рішення на підставі зазначених вище доказів, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у справі відсутні докази на підтвердження того, які конкретно запчастини та в якій мірі були пошкоджені під час ДТП, чи не було цих пошкоджень до ДТП, підлягали пошкоджені запчастини ремонту або заміні, які ремонтні роботи необхідно було зробити для відновлення пошкодженого автомобіля, у той час як наявна у справі, незавірена належним чином ксерокопія довідки МВС (а.с.8) містить неповну інформацію щодо механічних пошкоджень автомобіля позивача.

Оскільки рішення було ухвалено судом першої інстанції при заочному розгляді справи, колегія суддів, на виконання вимог ст.10 ЦПК України, сприяючи здійсненню сторонами їхніх прав, розяснила особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попередила про наслідки вчинення або не вчинення ними процесуальних дій.

Представник позивач анта не надав на пропозицію суду апеляційної інстанції висновок аварійного комісара або висновок експертного дослідження, з якими позивач звертався до страхової компанії і які б, ймовірно, могли би підтвердити розмір заподіяної внаслідок ДТП майнової шкоди. Також представник апелянта, після розяснення йому колегією суддів наслідків ненадання належних та допустимих доказів, не подав клопотання про призначення товарознавчої експертизи для визначення розміру шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля.

З листа Територіального сервісного центру 3541 від 30.05.2017 року слідує, що ОСОБА_6 належний йому автомобіль НОМЕР_2 01.10.2014 року зняв з обліку у Києво-Святошинському РЕВ та 08.01.2015 року зазначений автомобіль було зареєстровано на нового власника (а.с.166). Цей факт представник позивача не заперечував.

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав для відшкодування шкоди на користь позивача лише на підставі рахунку-фактури №БА-0000004 від 28.08.2014 року, видаткової накладної №БА-0000003 від 29.01.2015 року, квитанції №917974 від 29.01.2015 року, оскільки ці докази достовірно не підтверджують заявлені позивачем обставини та суперечать довідці Територіального сервісного центру 3541. З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обємі.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 квітня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 майнової шкоди, завданої 14.08.2014 року ДТП, з урахуванням індексу інфляції в сумі 282 188,43 грн. та судового збору в сумі 1000 грн., а також стягнення з ОСОБА_5 на користь держави 1 697,63 грн. скасувати та ухвалите нове, про відмову у задоволенні цих вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 01 листопада 2017 року

Рішення набрало законної сили 26 жовтня 2017 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання ОСОБА_4