ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Євтушенко О.І., Мазур Л.М.,

Карпенко С.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третіх осіб: Львівського комунального підприємства «Княже місто», ОСОБА_7, про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою представника Галицької районної адміністрації Львівської міської ради - Мартин Ольги Володимирівни на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду із указаним позовом та просила зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за власні кошти привести квартиру АДРЕСА_1 у відповідність до проектних пропозицій (варіант №1), розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект», а саме: демонтувати перегородку в коридорі загального користування площею 3,6 кв.м, влаштувати кладочку на площі кухні та роздільний санвузол, згідно технічного паспорта на квартиру складеного станом на 10 липня 1996 року, демонтувати перегородку між приміщенням 4а-2 та 4а-7, закласти дверні пройоми з приміщення 4а-5 та влаштувати дверний пройом між приміщеннями 4а-6 та 4а-7, замурувати існуючі вхідні двері в приміщення 4а-1.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 демонтувати перегородку в коридорі загального користування площею

3,6 кв.м. (літ. 1-1) в квартирі АДРЕСА_1.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідачів влаштувати кладовку та роздільний санвузол на площі кухні, згідно технічного паспорта на квартиру складеного станом на 10 липня 1996 року, демонтувати перегородку між приміщенням 4а-2 та 4а-7, закласти дверні пройоми з приміщення 4а-5 та влаштувати дверний пройом між приміщеннями 4а-6 та

4а-7, замурувати існуючі вхідні двері в приміщення 4а-1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року рішення апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Останньою ухвалою апеляційного суду Львівської області від

26 травня 2016 року рішення Галицького районного суду м. Львова від

09 липня 2015 року скасовано, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі представник Галицької районної адміністрації Львівської міської ради - Мартин О.В., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити для продовження розгляду по суті.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню .

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду як суб'єкт владних повноважень, відтак відносини між сторонами є публічно-правовими, а тому даний спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не може погодитись із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Звертаючись до суду із даним позовом, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради зазначала, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1, а ОСОБА_7 - у квартирі НОМЕР_1 у цьому ж будинку, який перебуває у власності Львівської міської ради та обслуговується Львівським комунальним підприємством «Княже місто» (далі - ЛКП «Княже місто»).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 12 червня 1990 року № 350 «Про розгляд заяви

гр. ОСОБА_9 та гр. ОСОБА_10» вирішено вважати технічно можливим приєднати вільну квартиру НОМЕР_2 до квартир НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 з їх наступним переплануванням згідно з проектними пропозиціями, розробленими Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект».

Згідно з рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 14 травня 1991 року № 281 «Розгляд листа Львівської міської ради народних депутатів від 02 квітня 1991 року по заяві

гр. ОСОБА_10» зобов'язано ОСОБА_9 провести роботи по переплануванню кватири згідно з проектними пропозиціями (варіант 1), розробленими Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект».

ЛКП «Княже місто» неодноразово направляло на адресу відповідачів попередження із зобов'язанням привести приміщення квартири № 4а у відповідність до проектних пропозицій (варіант 1), розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект».

Відповідно до акта обстеження технічного стану від 26 вересня 2014 року, складеного комісією ЛКП «Княже місто», встановлено, що у вищезазначеній квартирі відповідачами здійснено самовільне перепланування в коридорі загального користування.

Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 27 листопада 2014 року № 472 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол від 25 листопада 2014 року № 41, параграф № 7) та зобов'язано відповідачів за власні кошти привести квартиру № 4а у відповідність до проектних пропозицій (варіант 1), розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект».

04 грудня 2014 року відповідачам направлено попередження із вимогою виконати розпорядження голови адміністрації.

26 грудня 2014 року комісією ЛКП «Княже місто» складено акт, яким встановлено, що відповідачі вимог зазначеного розпорядження голови не виконали.

Закриваючи провадження, у справі суд апеляційної інстанції, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, виходив із того, що позивачем у даній справі є суб'єкт владних повноважень, а тому відносини між сторонами є публічно-правовими.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законами України.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України;

4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

У п. 5 ч. 4 ст. 50 КАС України зазначено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, в яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи, в чітко визначених законами України випадках.

Так, згідно із ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Разом з цим у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в ч. 1 ст. 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об'єкт:

1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (ч. 7 ст. 376 ЦК).

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності

При цьому за змістом ст. 177 ЦК України об'єкти самочинного будівництва належать до об'єктів цивільних прав.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 21-1959а16.

Враховуючи, що предметом спору є зобов'язання відповідачів, які є фізичними особами, демонтувати самовільне перепланування в квартирах та привести їх у відповідність до проектних пропозицій, розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект», помилковим є висновок суду апеляційної інстанції про непідсудність даного спору судам цивільної юрисдикції.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, у зв'язку із чим постановив оскаржувану ухвалу із порушенням норм процесуального права, у зв'язку із чим вона підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Галицької районної адміністрації Львівської міської ради - Мартин ОльгиВолодимирівни задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду справи.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: О.І. Євтушенко

С.О.Карпенко

Л.М.Мазур

О.В. Попович