Справа 688/2817/17
№ 2/688/1110/17
Рішення

іменем України

23 листопада 2017 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Березової І.О.

при секретарі Обезюк І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шепетівки

цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2,

до ОСОБА_3

про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

що сторони, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 2006 року, подружні стосунки припинили з початку 2012 року, оскільки перестали розуміти одне одного, та на даний час проживають окремо.

Від шлюбу сторони мають дітей, які на даний час повнолітні: дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В своїй позовній заяві позивач вказав, що спільне життя у них з дружиною не склалося. Причиною вказаних обставин є те, що на протязі останніх 5 років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, вони не зійшлись характерами, у звязку з чим між ними виникали суперечки. На даний час фактично подружжя припинили між собою шлюбні відносини, разом не проживають з початку 2012 року, сімя фактично розпалася. Вищезазначені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Позивач в судове засідання не зявився.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та відсутність його довірителя, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти їх задоволення.

Відповідач в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позов визнає, просила термін на примирення не надавати.

Частиною 3 ст. 109 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а також права їхньої дитини.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки вищенаведені обставини дають підстави суду дійти до висновку, що причини, за якими позивач звернувся до суду, є обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими, оскільки шлюб їх є формальним: на протязі близько пяти років сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, разом не проживають, не бажають поновлювати подружніх стосунків, не бажають миритися, обоє втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, на даний час проживають окремо, майно, яке підлягало б розподілу, відсутнє.

На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що розлад в сімї і конфлікти носять не тимчасовий характер, позов обґрунтований серйозними доказами, сторони разом не проживають, не підтримують подружніх стосунків, сімя їх розпалася, та враховуючи, що позивач не бажає проживати разом з відповідачем, а тому шлюб їх необхідно розірвати. Позивач відмовився від свого права про стягнення судових витрат з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

З наведених підстав суд прийшов до висновку, що шлюб, укладений між сторонами 28 грудня 2006 року, необхідно розірвати.

На підставі ст.ст. 110, 112-115 СК України, керуючись ст.ст. 213-215, 218, 223 ЦПК України,

суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 28 грудня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 500, між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_4, Узбекистан, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_6, - розірвати.

Після розірвання шлюбу присвоїти прізвища: чоловікові - ОСОБА_3, дружині - ОСОБА_3.

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: