Справа № 361/6304/16-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/4602/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 18.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

18 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Мельника Я.С., Олійника В.І.,

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визначення порядку користування спільною власністю та зобовязання не чинити перешкод у користуванні,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що йому, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить у рівних частках, тобто по 1/3 частини, житловий будинок № 56, що розташований по вулиці Шевченка у с. Тарасівка Броварського району Київської області. Однак, між співвласниками будинку склалася конфліктна ситуація щодо користування належною кожному із них часткою житлового будинку. ОСОБА_2 не допускає позивача на територію подвіря та в будинок, відмовляється від добровільного вирішення питання про виділ частки та про спільне користування іншим майном. Тому, з врахуванням уточнення позовних вимог, просив, виділити йому в особисте користування частку із майна будинку №56 по вул. Шевченка у с. Тарасівка Броварського району Київської області, який являється обєктом спільної часткової власності, а саме, жилу кімнату площею 13,6 кв.м., решту приміщень та надвірні будови тимчасово залишити у спільній частковій власності та встановити спільний порядок їх користування; зобовязати ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкоди у користуванні вказаною кімнатою та надвірними і допоміжними приміщеннями.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, визначено порядок користування будинком № 56 по вулиці Шевченка в селі Тарасівка Броварського району Київської області між співвласниками ОСОБА_3 з одного боку, та ОСОБА_2 і ОСОБА_4, з іншого боку, виділивши у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 13,6 кв.м., позначену на по поверховому плані будинку цифрою 3, інші приміщення будинку, окрім житлових, а також надвірні будівлі та споруди надано у спільне користування позивача та відповідача. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що спірний будинок є повністю реконструйованим, і не введений в експлуатацію, а відповідач є власником будівельних матеріалів, тому такий будинок є його власністю і не може бути предметом поділу. Зазначає, що в порушення вимог законодавства, суд першої інстанції не призначив у справі судову будівель-технічну експертизу, без висновку якої неможливо провести обґрунтований поділ майна та визначити його вартість.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач є власником 1/3 частки спірного будинку, а згоди щодо користування будинком сторони у добровільному порядку не досягли, а тому, позовні вимоги, про виділення в користування позивача житлової кімнати, площа якої дорівнює 13,6 кв.м, та залишення у спільному користуванні інших приміщень будинку, є доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Також, відмовляючи у задоволенні вимоги про заборону ОСОБА_2 чинити перешкоди у користуванні майном, суд виходив із того, що така вимога є необґрунтованою та не містить посилань на будь-які докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 здійснює позивачу перешкоди у користуванні такою кімнатою. Крім того, така вимога є передчасною.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 18 березня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі продажу житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами за №50 по вул. Шевченка в с. Тарасівка Броварського району Київської області, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №1686.

10 квітня 2009 року ОСОБА_6 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 2383, подарувала ОСОБА_2 спірне домоволодіння.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2011 року визнано недійсними вищезазначені договори від 18 березня 2009 року та від 10 квітня 2009 року. Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 у порядку спадкування право власності по 1/3 частині кожному на житловий будинок позначений на плані літерою «А-1», загальною площею 73,5 кв. м, житловою 48,1 кв. м., з відповідними надвірними будівлями та спорудами: сараєм «Б», сараєм «В», погребом «Г», вбиральнею «Д», колодязем «К», огорожею «И» за №56 по вул. Шевченка в с. Тарасівка Броварського району Київської області (а.с.14-18).

Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав від 20 лютого 2012 року право власності на вищевказаний будинок у рівних частках, тобто по 1/3 частині, зареєстровано за ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (а.с.12).

08 січня 2014 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_2, належну йому 1/3 частину вищевказаного спірного будинку, про що свідчить копія договору дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_9 (а.с.4).

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного ОСОБА_1 України у справі № 6-12цс13 від 03 квітня 2013 року зазначено, що ст.358 ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Так, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції протиправно визначив порядок користування спірним житловим приміщенням виділивши у користування позивача одну із житлових кімнат та залишивши у спільному користуванні інші приміщення крім житлових, оскільки, таким рішенням порушуються права та законні інтереси інших співвласників, яким не виділено у користуванні житлові приміщення. З технічного паспорту вбачається, що на першому поверсі розташовані три житлові кімнати 13,6 кв.м., 9,9 кв.м. та 24,0 кв.м. при цьому кімната 24,0кв.м. є прохідною, а згоди на користування прохідною житловою кімнатою інші співвласники позивачу не давали, що унеможливлює користування позивачем окремою ізольованою кімнатою 13,6 кв.м..

Крім того суд ухвалюючи рішення про визначення порядку користування будинком, не повно зясував обставини справи, залишивши поза увагою ту обставину, що позивачем не надано жодного доказу того, що виділ його частки в натурі у спірному будинку не можливий.

Крім того, позивачем у справі не було надано доказів, які б свідчили про те, що до кімнати №1-3 (13,6 кв.м.) неможливо здійснити вхід іншим способом. Не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

Тобто, при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а визначення порядку користування можливо лише у випадку якщо виділ частки будинку в натурі неможливий.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині визначення порядку користування спільною власністю.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними позовні вимоги про зобовязання відповідача не чинити перешкод позивачу у користуванні кімнатою 13,6 кв.м. та надвірними, допоміжними приміщеннями, оскільки зазначена кімната позивачу у користуванні не виділена та порядок користування спірним будинком не встановлений.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визначення порядку користування спільною власністю та зобовязання не чинити перешкод у користуванні відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: