Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Мирошниченка Ю. М. , при секретарі Ковальовій О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що в 2008 році між сторонами укладено договір, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Після уточнення позовних вимог Банк просив стягнути закборголваність за кредитом, яка станом на 28.02.2017 року становить 82733, 75 грн. і складається з наступного: заборгованість за кредитом 11509, 72 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 65508, 17 грн., заборгованість за пенею та комісією 1299, 97 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 3915, 89 грн. з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.01.2008 року в сумі 82733, 75 грн. та судовий збір в розмірі 1378, 00 грн.

Відповідач позов не визнав. Стверджував, що підписуючи заяву про надання кредиту, не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку. Наполягав, що у заяві не йдеться про те, що підписанням самої лише заяви клієнт дає згоду на приєднання до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кредитування, визначених позивачем. Окрім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не містять відомості відносно того, коли та на підставі якого правового акту, якою уповноваженою особою вони затверджені. Копія заяви також не містить інформації про розмір обовязкового мінімального платежу. Зазначив, що позивачем не дотримано письмової форми укладання договору, а у наданих Банком документах вбачаються протиріччя.

Позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд встановив, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ Приватбанк та відповідачем кредитного договору № б/н від 08.01.2008 року останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Пунктами 3.2, 3.3 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надання банківських послуг зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до п. 3.2.7 ОСОБА_2 надання споживчого кредиту фізичним особам позивальник зобовязаний погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користуванням кредитом відсотки, винагороду та неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеної в повідомленні банку.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 4.4 ОСОБА_2.

При порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2 та 3.2.3 ОСОБА_2 банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0, 5% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу(п.5.1 ОСОБА_2). При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Доводи відповідача про те, що позивачем не дотримано письмової форми договору, в заяві не зазначено, що її підписання є згодою клієнта на приєднання до визначених позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кредитування, а також посилання на на те, що позивач не знайомив його із зазначеними документами є неспроможними з огляду на таке.

Вимогами ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При укладанні кредитної заяви на отримання кредиту, яка підписується повнолітнім, дієздатним особою, підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами.

Укладання договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком ОСОБА_2 та Тарифам.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У Заяві, підписаній відповідачем 08.01.2008 року, зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, а також виразив згоду на те, що зазначена Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між ним та банком договір надання банківських послуг. Крім того не заперечував проти його інформування про стан його платіжної картки по е-maіl або допомогою SMS.

Тобто заява про приєднання до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з Умовами, Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку, утворюють Договір про надання банківських послуг.

В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, ОСОБА_2 надання банківських послуг, ОСОБА_3 користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладання у такий спосіб кредитного договору не суперечить чинному законодавству.

Пославшись на правову позицію, висловлену в постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14 та № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, відповідач не врахував, що вони не стосуються даних правовідносин, оскільки в цих справах йдеться про зміну ОСОБА_2 надання споживчого кредиту фізичним особам щодо збільшення позовної давності, де положення ч. 1 ст. 259 ЦК України вимагає письмової згоди, а в даній справі про ОСОБА_2 і ОСОБА_3 надання банківських послуг, як складову кредитного договору.

Одночасно слушними є доводи відповідача стосовно заборони нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості відповідно до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Так, згідно зі ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст. 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Пунктом 3 Розпорядження Кабінету міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» визнано такими, що втратили чинність:

розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція

розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053

Згідно з переліком, який затверджено вказаним Розпорядженням КМУ, Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Отже на теперішній час дані правовідносини також регулюються Законом України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, оскільки відповідач зареєстрований та проживає в населеному пункті, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача суми штрафів та пені задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач не належним чином виконав покладені на нього обовязки, у звязку з чим на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 77017, 89 грн., що складається з 11509, 72 грн. заборгованість за кредитом; 65508, 17 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з квитанції позивач сплатив судовий збір в розмірі 1378 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційну до розміру задоволених позовних вимог, а саме 1282, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 197, 209, 212- 215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 527, 530, 546, 549, 623, 1046, 1054 ЦК України, ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», розпорядженням КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт: серія ВВ 250240, виданий Іллічівським РВ Маріупольського МУУМВС України в Донецькій області 13.11.1998 року, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , р/р № 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № № б/н від 08.01.2008 року в розмірі 77017, 89 грн. (сімдесят сім тисяч сімнадцять гривень вісімдесят девять копійок) та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1282, 80 грн. (одна тисяча вісімдесят дві гривні вісімдесят копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя потягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко