Справа № 752/5470/17
Провадження №: 2/752/3255/17
УХВАЛА

30.05.2017 року суддя Голосіївського районного суду Шумко А.В., вивчивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 - про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

встановив:

ОСОБА_1 пред»явив в Голосіївському районному суді позов до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 186 912,61 грн. та моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Позивач звернувся в суд із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт: на автомобіль НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_3), 2002 року випуску, та квартиру АДРЕСА_1, що належать відповідачу на праві приватної власності.

В обґрунтування заяви зазначив, що наразі у відповідача перебувають у власності квартири в м.Києві, Донецькій області та м.Севастополь, а також три автомобілі. Відшкодування шкоди за рахунок квартир в Донецькій області, що знаходяться в зоні проведення АТО, та квартири в м.Севастополь в АРК Крим, який анексовано Російською Федерацією, буде фактично неможливим. Тому позивач вважає необхідним накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 94,5 кв.м., яка належить відповідачу на праві приватної власності.

Також зазначив, що ним отримано повну інформацію тільки щодо автомобіля НОМЕР_2, що потрапив у ДТП, тому вважає необхідним накласти арешт на вказаний автомобіль.

Посилався на те, що він має підстави вважати, що відповідач може розпорядитися даною квартирою та автомобілем та відчужити їх на користь невідомих осіб, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду. До того ж, відповідач уникає зустрічей з позивачем, на судові засідання не з»являється, в добровільному порядку відмовився відшкодувати шкоду.

Відповідно ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пленумом Верховного Суду України в постанові №9 від 22.12.2006р. звернуто увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з»ясувати дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні заяви суд враховує зміст заявлених позовних вимог, те, що позивачем в заяві про забезпечення позову не зазначено доказів співмірності заявлених позовних вимог запропонованому заходу забезпечення позову, а також доказів існування реальної загрози, в разі невжиття судом запропонованих заходів забезпечення позову, невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За таких обставин заява про забезпечення позову є необгрунтованою, тому заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, у забезпеченні позову належить відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 151 - 153 ЦПК України, -

ухвалив:

у забезпеченні позову ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Шумко A.B.