АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3352/17 Справа № 199/3198/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про визнання дій незаконними, скасування наказів, поновлення попередніх умов праці, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз») про визнання дій незаконними, скасування наказів, поновлення попередніх умов праці, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що з 05 червня 2013 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, з 01 липня 2013 року займав посаду начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління.

Вказував, що 19 березня 2014 року у звязку із політично-територіальними змінами, що мали місце в Автономній республіці Крим йому було запропоновано звільнитись за згодою сторін та 20 березня 2014 року він склав таку заяву.

Зазначав, що на підставі написаної ним під тиском заяви 21 березня 2014 року його було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Посилаючись на те, що заява про звільнення була написана ним під психологічним та фізичним тиском, погрозами, у присутності озброєних осіб, також на те, що наказ про його звільнення був підписаний заступником голови правління з геології, буріння та розробки родовищ відповідача ОСОБА_3, який не мав на те відповідних повноважень, просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним дії ОСОБА_3 щодо видання наказу №17-к від 20 березня 2014 року та визнати його недійсним, скасувати наказ про звільнення, скасувати запис у трудовій книжці та поновити його на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 березня 2014 року по день винесення рішення суду, стягнути невиплачену заробітну плату за березень 2014 року у розмірі 19.655 грн.37 коп., стягнути у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 50.000 грн.

Дана справ перебуває на судовому вирішення з квітня 2014 року, останнім рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року та ухвалення нового рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб (стаття 1 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що з 05 червня 2013 року позивач ОСОБА_2 перебував з відповідачем ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» в трудових відносинах.

З 01 липня 2013 року займав посаду начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз».

Наказом №17-к від 20 березня 2014 року, підписаним заступником голови правління з геології, буріння та розробки родовищ ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_3, позивача було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України з 21 березня 2014 року.

Наказ №17-к від 20 березня 2014 року підписаний заступником Голови правління по геології, бурінню та розробці надр ОСОБА_3

Відповідач не заперечував факт того, що будь-яких повноважень на виконання обовязків Голови правління підприємства та повноваженнями щодо підписання наказу про звільнення працівників ОСОБА_3 не одержував.

Під час розгляду справи встановлено факт збройного рейдерського захоплення ДАТ «Чорноморнафтогаз».

Так, державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на момент тимчасової окупації було зареєстровано та здійснювало господарську діяльність на території АР Крим (м.Сімферополь проспект Кірова/провулок Совнаркомовський №52/1), яка з 20 лютого 2014 року вважається тимчасовою окупованою Російською Федерацією.

Таким чином звільнення позивача відбулося з 21 березня 2014 року в період, який вже на законодавчому рівні визначено як тимчасова окупація території України, зокрема, Автономної Республіки Крим.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відсутній предмет спору, оскільки відповідно до вимог діючого законодавства, трудові відносини між ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» та ОСОБА_2 фактично не припинені, тому, розглядаючи спір в межах заявлених вимог, вважав за необхідне відмовити у позовних вимогах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

27 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який визначає статус Автономної республіки Крим та міста Севастополя, як території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації; встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму,;додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Пунктом 3 цієї статі визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та посадовими або службовими особами на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків.

Крім того, згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Отже, за положеннями статей 117 та 235 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за незаконне звільнення та за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства, у тому числі в результаті дій особи відповідальної за звільнення.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина перша статті 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовано за яких обставин сторони трудових правовідносин звільняються від виконання обовязків, положення цивільного законодавства щодо урахування при вирішення спорів про майнову відповідальність обставин непереборної сили можуть застосовуватись й до цих правовідносин.

Під час розгляду справи суд першої інстанції вірно встановив, що події, які відбулися у березні 2014 року, а саме зміна влади у АР Крим, його окупація та захоплення Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» озброєними людьми, є загальновідомими обставинами. Також, суди зазначили, що вказані обставини підтверджуються, зокрема, сертифікатом про форс-мажорні обставини Торгово-промислової палати України від 03 грудня 2014 року №2018.

Форс-мажорними обставинами (обставинами неперебобєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що позивач був звільнений із займаної посади з 21 березня 2014 року на підставі наказу від 20 березня 2014 року №17-к, винесеного особою уповноваженою самопроголошеною владою Криму під час проведення незаконної націоналізації майна ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», яке знаходиться на території, яка законами України визнана як тимчасово окупована, таким чином спірний наказ не може породжувати правові наслідки для відповідача по справі.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає і правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 12 квітня 2017 року у справі №6-1185цс16 та в силу ст.ст.214,360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що за час розгляду даної справи у суді на підставі скасованого на теперішній час рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року позивач був поновлений на роботі, йому було виплачено заробітну плату, що не заперечується й позивачем.

Доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213,214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4