Номер провадження: 22-ц/785/6448/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 16» про розірвання трудового договору та зобовязання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23.02.2017 року,

встановила:

04.07.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, уточнивши який 23.02.2017 року просила зобовязати відповідача звільнити її з посади лікаря загальної практики - сімейного лікаря шляхом видачі наказу про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України; зобовязати відповідача внести в її трудову книжку відповідний запис про звільнення її з посади лікаря загальної практики - сімейного лікаря за частиною третьою статті 38 КЗпП України, згідно поданої заяви від 24.06.2016 року; стягнути на її користь вихідну допомогу у розмірі, передбаченому колективним договором КУ«ЦПМСД №16», але не менше тримісячного середнього заробітку; стягнути на її користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки; зобовязати відповідача провести остаточний розрахунок, виплатити належні їй при звільненні суми, видати трудову книжку, копію наказу про звільнення та довідку про заробітну плату з період з 08.01.2014 року по день звільнення.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 06.01.2014 року вона уклала трудовий договір з КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 16» (надалі КУ «ЦПМСД №16») на невизначений строк і, згідно Наказу №21-ОС, була прийнята на посаду лікаря-стажиста з загальної практики - сімейної медицини 08.01.2014 року з посадовим окладом згідно штатного розкладу і надбавкою за дільничність - 10%. Згідно з Наказом №109-ОС, 01.06.2014 року вона була переведена на посаду лікаря загальної практики - сімейного лікаря з посадовим окладом згідно штатного розкладу, але без надбавки за дільничність і впродовж двох років - з 01.06.2014 року по 08.06.2016 року їй не нараховували зазначену надбавку. Крім того, незважаючи на те, що за Єдиною тарифною сіткою сімейний лікар має тарифний розряд №11, їй безпідставно визначили посадовий оклад за тарифним розрядом №10 і впродовж трьох місяців (липень-серпень-вересень 2014 року) виплачували зменшену заробітну плату. Тільки після її звернення до бухгалтерії КУ «ЦПМСД №16», їй нарахували недоплачену частину заробітної плати за вказані місяці у жовтні 2014 року. Також вважає, що відповідачем було порушено порядок і умови надання щорічних відпусток, систематично затримувалися строки нарахувань та виплат заробітної плати під час щорічної відпустки, жодна виплата заробітної плати під час щорічної відпустки не проводилась вчасно у строки закріплені трудовим законодавством і розподілялась на 2-3 місяці.

ОСОБА_2 вважала, що відмова у наданні щорічних відпусток у зручний час та повної тривалості (основної і додаткової), затримка строків нарахувань та виплат більше ніж на місяць заробітної плати під час щорічної відпустки, а також частини основної заробітної плати у липні-серпні-вересні 2014 року, невиплата матеріальної допомоги на оздоровлення під час щорічної відпустки за другий рік роботи, перевищення загального розміру відрахувань при виплаті заробітної плати за деякі місяці роботи не дозволяли їй належно реалізувати її трудові права і послужили причинами для прийняття рішення про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 23.02.2017 року у задоволені заявлених ОСОБА_2 позовних вимог відмовлено у повному обсязі. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове по суті заявлених позовних вимог.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 мотивує тим, що суд першої інстанції не розглянув клопотання про витребування доказів, які могли б підтвердити дату, розмір і факт затримки нарахувань і виплат заробітної плати. Вважає, що висновок суду про те, що нею не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заявлених вимог є необґрунтованим у звязку з тим, що суд не оцінював докази, наявні в матеріалах справи, які підтверджують розмір, дату і факт затримки виплат нарахованої заробітної плати, та не вирішував питання щодо належності чи допустимості цих доказів. ОСОБА_2 наголошує, що суд неправильно установив предмет доказування, оскільки предметом позову є звільнення і розірвання трудового договору за ч.3 ст. 38 КЗпП України, не надав їй час для ознайомлення з наданими відповідачем в попередньому засіданні документами, а також зовсім не надав часу для виступу у судових дебатах.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відхиляючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Так, судом встановлено, що згідно наказу КУ «ЦПМСД №16» № 21-ос від 06.01.2014 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду лікаря стажиста з загальної практики - сімейної медицини з 08.01.2014 року.

01.07.2014 року ОСОБА_2 була переведена на посаду лікаря загальної практики - сімейного лікаря відповідно до наказу КУ «ЦПМСД №16» № 109-ос від 01.07.2014 року.

Відповідно до наказу КУ «ЦПМСД №16» від 10.06.2016 року № 43-від ОСОБА_2 знаходилася у відпустці без збереження заробітної плати з 09.06.2016 року по 08.07.2016 року.

13.06.2016 року позивач, перебуваючи у відпустці, звернулася до Головного лікаря КУ «ЦПМСД №16» з заявою про звільнення її з займаної посади за ч.1 ст.38. КЗпП України, при цьому дата з якої позивачка просить її звільнити в заяві відсутня.

17.06.2016 року КУ «ЦПМСД №16» до департаменту охорони здоровя та соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації був направлений лист з проханням надати дозвіл на майбутнє звільнення молодого спеціаліста - ОСОБА_2

24.06.2016 року, перебуваючи у відпустці, ОСОБА_2, звернулася до Головного лікаря КУ «ЦПМСД №16» з заявою про звільнення її з займаної посади за ч.3 ст.38 КЗпП України з 24.06.2016 року у звязку з порушенням трудового законодавства роботодавцем.

У звязку з поданням 24.06.2016 року ОСОБА_2 другої заяви про звільнення, заява про звільнення, подана нею 13.06.2016 року вважалася відкликаною.

27.06.2016 року КУ «ЦПМСД №16» на адресу ОСОБА_2 було направлено лист, відповідно до якого викладені позивачем обставини не підтверджують порушення трудового законодавства КУ «ЦПМСД №16» та її заява по звільнення з займаної посади за ч.3 ст.38 КЗпП України не підлягає задоволенню.

04.07.2016 року до КУ «ЦПМСД №16» надійшла поштою третя заява від ОСОБА_2, яка ще перебувала у відпустці, про звільнення її з займаної посади за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. У вказаній заяві позивач зазначила дату звільнення - дату одержання заяви. Дата складання заяви про звільнення, як вбачається з самої заяви - 08.06.2014 року.

У звязку з поданням вказаної заяви про звільнення, заява про звільнення, подана позивачкою 24.06.2016 року вважалася відкликаною.

19.07.2016 року КУ «ЦПМСД №16» на адресу ОСОБА_2 була направлена рекомендованим листом відповідь від 05.07.2016 року № 549, в якій їй було повідомлено, про те, що вона буде звільнена за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, для чого їй необхідно зявитись для оформлення необхідних документів до установи, та надати необхідні документи, які підтверджують її споріднення з ОСОБА_3

Вказаний лист, направлений на адресу ОСОБА_2, яка зазначена в її особовій справі, був повернутий установі у звязку із закінченням терміну зберігання на поштовому відділенні.

ОСОБА_4 на роботу не зявилась, витребуваних документів не надала.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоровя України від 25.12.1997 року №367 п.3, випускник державного вищого медичного (фармацевтичного) закладу освіти III - IV рівнів акредитації, якому після навчання в інтернатурі присвоєно кваліфікацію лікаря (провізора) - спеціаліста і який працевлаштований на підставі направлення на роботу, вважається молодим спеціалістом протягом трьох років з моменту укладення ним трудового договору із замовником. Пунктом 3 вказаного наказу встановлено, що випускники зобовязані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки. Період навчання в інтернатурі до цього терміну не входить.

Суд першої інстанції зазначив, що твердження позивача з приводу того, що вона отримала право на самостійне працевлаштування, на підставі якого працевлаштувалася до КУ «ЦПМСД №16», є необґрунтованим, у звязку з тим, що нею не було надано при працевлаштуванні передбачену додатком 4 пункту 9 Порядку працевлаштування випускників вищих медичних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, форму №3 - Довідка про надання можливості самостійного працевлаштування, а працевлаштування до КУ «ЦПМСД №16» відбулося на підставі листа МОЗ України від 16.10.2013 року №11.02-10/50-Р-12906/10787.

Як вбачається з листа МОЗ України від 16.10.2013року №11.02-10/50-Р-12906/10787 на імя начальника управління охорони здоровя Одеської обласної державної адміністрації, розглянувши документи ОСОБА_2, яка у 2011 році закінчила медичний факультет Одеського національного медичного університету та інтернатуру з психіатрії, і, враховуючи сімейні обставини (мати інвалід ІІ групи) та клопотання управління охорони здоровя Одеської обласної державної адміністрації, Департамент роботи з персоналом, освіти та науки погоджує їй зміну місця призначення на роботу з посади лікаря-психіатра КУ «Одеська обласна лікарня № 2» на посаду лікаря загальної практики сімейного лікаря КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 16» за умови проходження курсів спеціалізації і отримання сертифіката лікаря-спеціаліста.

Відповідно до наказів КУ «ЦПМСД №16» від 10.10.2014 року №155-ос, від 02.03.2015 року №29-ос, від 15.02.2016 року № 22-ос, що передбачено розпорядженнями міського голови від 02.12.2013 року №1273, від 04.02.2015 року №53, від 04.02.2016 року №67 з 01.07.2014 року, ОСОБА_2 щомісяця за відпрацьований час виплачувалась Муніципальна надбавка як молодому спеціалісту.

Згідно п. 2.19 Колективного договору графік щорічних відпусток затверджується за погодженням з первинною профспілковою організацією та адміністрацією не пізніше 5-го січня поточного року.

Посилання позивача на відсутність в установі графіка відпусток та на відмову їй у наданні відпусток, спростовується графіком відпусток на 2015 рік, в якому зазначено дату початку відпустки ОСОБА_2 06.07.2015 року та заявою ОСОБА_2 про надання ї чергової відпустки з 06.07.2015 року. Крім того, відповідно до акту від 24.12.2015 року, що складений комісією у складі завідуючої амбулаторією № 2 КУ «ЦПМСД №16» ОСОБА_5, сімейною медичною сестрою КУ «ЦПМСД №16» ОСОБА_6, інспектором з кадрів КУ «ЦПМСД №16» ОСОБА_7 з метою формування графіку надання відпусток у 2016 році в КУ «ЦПМСД №16» ОСОБА_2 була повідомлена про необхідність надання заяви (інформації) з запланованою датою надання щорічної основної відпустки у 2016 році. Надати інформацію ОСОБА_2 відмовилася, без пояснення причин відмови.

Відповідно до наказів КУ «ЦПМСД №16» № 26-ос від 17.02.2015 року та № 45-ос від 15.04.2016 року ОСОБА_2 надавалася матеріальна допомога на оздоровлення під час надання основної щорічної відпустки.

Як вбачається з табелів обліку використання робочого часу та розрахункових листів ОСОБА_2 з серпня по жовтень 2014 року розраховувалася заробітна плата за посадовим окладом за тарифним розрядом №10 та починаючи з листопада 2014 року визначений посадовий оклад за тарифним розрядом №11. Недоплачена частина заробітної плати за період з серпня по жовтень 2014 року була виплачена позивачці в жовтні 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Районний суд вказав, що обовязок доказування заявлених позовних вимог лежить на позивачці, разом з тим, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме щодо порушення трудового законодавства з боку КУ «ЦПМСД №16» позивачкою суду не надано, тому дійшов висновку, що вимоги про зобовязання відповідача звільнити її з посади лікаря загальної практики - сімейного лікаря шляхом видачі наказу про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України задоволенню не підлягають. Крім того, оскільки інші позовні вимоги є похідними від першої вимоги, тому вони також задоволенню не підлягають.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, яким судом дана належна правова оцінка.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23.02.2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

ОСОБА_8