АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Борисової О.В.

при секретарі Пузиковій В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Національного Банку України, Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Союз», третя особа Печерська районна у місті Києві Державна адміністрація, про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Національного Банку України, ПАТ КБ «Союз», третя особа Печерська районна у місті Києві Державна адміністрація, про стягнення заборгованості по заробітній платі в якому, з уточненням, просила стягнути з відповідачів солідарно невиплачену заробітну плату за період з 16 березня 2016 року по 12 грудня 2016 року у розмірі 76 184,68 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона працює в ПАТ «КБ «Союз» на посаді заступника головного бухгалтера. Починаючи з 16 березня 2016 року роботодавець не виплачує їй заробітну плату, посилаючись на відключення його від системи електронних платежів НБУ. Враховуючи, що такі дії НБУ визнавалися протиправними в судовому порядку, вважає, що невиплачена їй заробітна плата підлягає стягненню солідарно з відповідачів.

Справа № 757/52904/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6370/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Васильєва Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року позов задоволено частково.

Позовні вимоги до ПАТ КБ «Союз» задоволені та стягнуто з останніх на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 16 березня 2016 року по 12 грудня 2016 року у розмірі 76 184,68 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «Союз» на користь держави судовий збір у розмірі 1 142,77 грн.

В задоволенні позовних вимог до Національного Банку України відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне встановлення судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послалася на те, що судом першої інстанції не законно відмовлено у задоволенні позовних вимог до НБУ, оскільки саме дії останнього перешкоджають отримання нею заробітної плати та не задоволення цих вимог призведе до неможливості виконання рішення в тому вигляді, в якому було задоволено судом першої інстанції.

Апелянт також посилалася на положення ст.1166 ЦК України, та вказувала, що діями НБУ їй завдана матеріальна шкода, у розмірі неотриманої заробітної плати.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник ПАТ КБ «Союз» - ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, у відсутності представника третьої особи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 червня 2010 року ОСОБА_1 прийнята на роботу в ПАТ «КБ «Союз» на посаду заступника головного бухгалтера, де працює до цього часу.

Починаючи з 16 березня 2016 року позивачу відповідачем ПАТ «КБ «Союз» не виплачується нарахована заробітна плата, що не заперечується та визнається відповідачем.

Заборгованість по заробітній платі за період з 16 березня 2016 року по 12 грудня 2016 року складає 76 184,68 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог до Національного Банку України, суд першої інстанції виходив з того, що останній є неналежним відповідачем по справі, оскільки у позивача не має трудових відносин з цим відповідачем.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи та правильно її розглянув в межах заявлених позивачем вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд не правильно відмовив у задоволенні позовних вимог до НБУ, виходячи з наступного.

Так, в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту та тягар доказування лежить на сторонах спору.

Позивач, звернувшись до суду з позовом, обираючи спосіб захисту своїх прав, заявила саме вимоги про стягнення заробітної плати.

Суд першої інстанції правильно вказав, що НБУ є неналежним відповідачем по даній,оскільки вимоги про стягнення заробітної плати можуть заявлятися тільки до роботодавця, яким НБУ в даному випадку не являється.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта з посиланням на незаконність дій НБУ, що визнані судовими рішеннями, оскільки вказані обставини не є предметом доказування у даній справі, оскільки в ній розглядаються саме позовні вимоги про стягнення заробітної плати.

Посилання апелянта на інші норми права, а ніж ті, якими вона обґрунтовувала свою позовну заяву, а саме на положення ст. 1166 ЦК України, колегія суддів не може брати до уваги та розглядати, оскільки відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, з урахуванням позовних вимог, суд першої інстанції правильно вирішив спір та жодних порушень в діях суду колегією суддів не вбачається.

Враховуючи викладене, рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст.218, 303-304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді