АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3581/17 Справа № 185/8748/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року та на додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі ПАТ «Укртелеком») про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, мотивуючи тим, що вона працювала в Дніпропетровській філії ПАТ «Укртелеком» юрисконсультом 2 категорії відділу правового забезпечення, але наказом №26/вк від 09 січня 2015 року її було звільнено на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з 12 січня 2015 року.

Вказувала на те, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року, яке набрало законної сили, було визнано незаконним наказ про звільнення від 09 січня 2015 року та поновлено її на займаній посаді з 12 січня 2015 року, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 14.268 грн. 96 коп., зобовязано ПАТ «Укртелеком» видати дублікат трудової книжки без внесення запису про звільнення.

Зазначала, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасоване та ухвалене в цій частині нове рішення, про стягнення на її користь 500 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Посилаючись на те, що рішенням суду вона була поновлена на роботі з 16 червня 2015 року, а наказ №2510/вк про поновлення на роботі відповідачем було видано лише 30 липня 2015 року, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4.095 грн.72 коп. та стягнути у рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди 1.000 грн.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Укртелеком» про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 4.095 грн.72 коп. задоволені.

Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року допущено негайне виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року в частині стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

В апеляційних скаргах ПАТ «Укртелеком» ставить питання про скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року та додаткового рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.97 КЗпП та ст.15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що наказом Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» №26/вк від 09 січня 2015 року позивач ОСОБА_2 була звільнена з займаної посади з 12 січня 2015 року.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року, яке набрало законної сили рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року, було визнано незаконним наказ про звільнення від 09 січня 2015 року та поновлено позивача на займаній посаді з 12 січня 2015 року, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 14.268 грн.96 коп., зобовязано ПАТ «Укртелеком» видати дублікат трудової книжки без внесення запису про звільнення.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

30 липня 2015 року на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області було видано наказ №2510/вк про поновлення ОСОБА_2 на попередній посаді юрисконсульта 2 категорії з посадовим окладом 2.707 грн.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про зобовязання відповідача сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку, керуючись названими нормами закону.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, ч.1 ст.94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положеннями ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» передбачено порядок та умови виплати заробітної плати.

За змістом ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 судам роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, передбачений ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

При цьому відсутність фінансування та грошових коштів у підприємства, установи, організації не позбавляє його обов'язку з виплати належних працівникові грошових коштів та не звільняє від відповідальності за невиконання цього обов'язку.

Правила обчислення середнього заробітку передбачені ч.2 ст.235 КЗпП України, ст.27 Закону України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок).

Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 розділу ІV Порядку).

З урахуванням цих норм, зокрема абз.3 п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення його з роботи.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року, яке є чинним на даний час, встановлено середньоденний заробіток ОСОБА_2 132 грн.12 коп.

Відповідно до ч.3 ст.61 ГПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги той факт, що їм було незрозуміле рішення, у звязку з чим вони зверталися до суду за відповідним розясненням, а ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у задоволенні заяви про розяснення було відмовлено, не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду та відмови у позові.

Посилання скаржника на те, що затримка виконання рішення суду становить 25 днів є хибними та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць;присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць;відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника; відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала;розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб;примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу;встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року та додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Укртелеком» відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року та додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_3