АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4447/17 Справа № 175/2338/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3, третя особа Садівниче товариство «Мрія», про припинення права власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що йому на підставі Державного акту на право приватної власності належить земельна ділянка №55 в садовому товаристві «Мрія», якою він користується з 1988 року до теперішнього часу. Сусідньою земельною ділянкою за №56 користувався ОСОБА_3, який за сімейними обставинами довгий час її не обробляв. 16 лютого 1994 року ОСОБА_3 отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку №56 площею 0,0495 га в СТ «Мрія». ОСОБА_3 запропонував йому, позивачу, купити «будку» на земельній ділянці та інструмент і передати земельну ділянку; він, позивач сплатив ОСОБА_3 600,0 карбованців. 28 лютого 1996 року ОСОБА_3 звернувся до голови СТ «Мрія» із заявою про виключення його з членів садового товариства, добровільно відмовився від свого права на земельну ділянку №56, а він, позивач, написав заяву про передачу земельної ділянки №56 йому. Рішенням загального зібрання членів СТ «Мрія» від 17 травня 1996 року позивачу було передано земельну ділянку №56, якою він користується, отримав садову книжку, сплачує членські внески, земельний податок. Таким чином, ОСОБА_2 користуюся земельною ділянкою №56 в СТ «Мрія» на протязі з 17 травня 1996 року, а саме більше 20 років. ОСОБА_3 виїхав за межі держави; добровільно відмовився від свого права власності на земельну ділянку в СТ «Мрія», а тому на підставі ст. 140 ЗК України необхідно припинити його право власності на земельну ділянку №56 розміром 0,0495 га в СТ «Мрія». Крім того, на земельних ділянках №55 та №56 ним збудовано будинок, допоміжні будівлі, посаджені дерева, виноград, кущі та інше. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку №56 площею 0,495 га в садовому товаристві «Мрія», зобовязати Обухівську селищну раду Дніпровського району Дніпропетровської області внести запис про це в Книгу записів державних актів на право приватної власності на землю (запис №777 від 06 вересня 1994 року); визнати за ним, позивачем, право власності на земельну ділянку №56, площею 0,0495 га, в садовому товаристві «Мрія» за набувальною давністю.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП №000750, виданого 06 вересня 1994 року на підставі рішення Кіровської селищної ради народних депутатів від 16 лютого 1994 року №7, ОСОБА_4 належить земельна ділянка №56, площею 0,0495 га, в садовому товаристві «Мрія», надана для садівництва (а.с.14-15).

Позивачу ОСОБА_2 належить земельна ділянка №55, площею 0,0495 га, в садовому товаристві «Мрія», надана для садівництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП №000749, виданого 06 вересня 1994 року на підставі рішення Кіровської селищної ради народних депутатів від 16 лютого 1994 року №7 (а.с.16-17).

Згідно змісту позовної заяви, між позивачем та ОСОБА_3 було досягнуто домовленості щодо придбання позивачем спірної земельної ділянки №56, площею 0,0495 га, в садовому товаристві «Мрія» та іншого майна, що належало ОСОБА_3; позивач стверджує, що у зв»язку з виконанням вказаної домовленості він передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 600,00 карбованців та користується вказаною земельною ділянкою понад 20 років (а.с. 3 5).

Порядок припинення прав на землю регулюється гл. 22 ЗК України.

Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 ЗК України. Так, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Указаний перелік є вичерпним.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 1 ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 119 ЗК України передбачено, що передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, статтею 119 ЗК України передбачено лише право громадян звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу у власність або надання в користування земельної ділянки. При отриманні відмови в задоволенні клопотання про передачу земельної ділянки у власність або надання в користування або залишення його без розгляду громадянин має право оскаржити такі дії органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування до суду в установленому законом порядку.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши, що, у передбаченому діючим законодавством порядку, питання про припинення права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку не вирішувалось, що стверджується змістом позовної заяви та не заперечується позивачем; встановивши, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження його звернення до відповідного органу державної влади (органу місцевого самоврядування) з клопотанням, у відповідності до вимог діючого законодавства, про передачу йому у власність спірної земельної ділянки, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку №56, площею 0,0495 га, в садовому товаристві «Мрія» за набувальною давністю, про припинення права власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку.

Твердження позивача про усне звернення до Кіровської сільради для вирішення питання щодо його права на спірну земельну ділянку не спростовує наведеного вище висновку суду про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не дотриманого передбаченого діючим законодавством порядку набуття права власності на земельну ділянку.

Надавши належної оцінки представленим у справі доказам, суд першої інстанції не звернув увагу на правові підстави позову, не застосував спеціальний матеріальний закон Земельний кодекс України, що, однак, не потягло помилки у висновках суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, тому колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст. ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді