АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №638/976/16-ц Головуючий суддя І інстанції Семіряд І. В.
Провадження № 22-ц/790/2893/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів купівлі-продажу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.17 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді Малінської С.М.,

суддів : Швецової Л.А., Коваленко І.П.,

за участю секретаря Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.07.2012 між ним та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого остання продала йому квартиру № 112, розташовану в будинку № 31 по вул. Тимурівців в м. Харкові. При укладенні зазначеного договору продавець свідчила про те, що квартира належить їй на праві особистої власності та до цього часу в іпотеці, під забороною не перебуває.

У подальшому, після звернення до суду ПАТ АБ «Укргазбанк» з позовом до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки (вищезазначеної квартири), йому стало відомо, що квартира все ж таки на момент укладання договору була предметом іпотеки за договором іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008, укладеним між ПАТ АБ «Укргазбанк» та іпотекодавцями: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Московського райсуду м. Харкова від 11.09.2009 договір іпотеки був визнаний недійсним, запис про іпотеку був виключений. Проте пізніше, 04.04.2012 судовою колегією судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області зазначене рішення суду було скасоване, договір іпотеки був визнаний дійсним. У звязку з чим відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмету іпотеки зазначеної квартири було поновлено. Також було поновлено відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер 12488862. Дані відомості були внесені до Реєстрів 14.05.2012, реєстратор - приватний нотаріус Харківського міського округу відповідач ОСОБА_2

Таким чином, іпотека та заборона відчуження на вилучену у нього квартиру були поновлені майже за два місяці до укладення договору купівлі-продажу квартири. Але в наявності у Реєстрах цих даних не було, у звязку з чим вони не були доведені до відома сторін правочину.

Вказане стало можливим так як відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у запису зазначено : реєстраційний номер обтяження 12489264, тип обтяження: іпотека, зареєстровано: 14.05.2012 о 12 год. 51 хв. реєстратором ОСОБА_6, обєкт обтяження: житловий будинок, квартири № ... 110-113 ... в будинку літ. В-5, адреса : Харківська обл., м. Харків, вул. Тимурівців, будинок 31. Тобто при реєстрації обтяження відповідач квартиру позивача № 112 окремо не вніс, замінивши номери 111 та 112 рискою.

Позивач вважає, що зазначені дії відповідача, які можна кваліфікувати як недбале ставлення та неналежне виконання своїх повноважень, як особи, яка реєструє обтяження, призвели до неможливості зясування інформації щодо перебування квартири на час укладення договору купівлі-продажу під забороною.

У звязку з даним фактом рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.05.2014, яке набрало чинності, на зазначену квартиру було звернено стягнення з початковою ціною продажу з прилюдних торгів у розмірі 90% від її вартості в рахунок заборгованості по кредитному договору № 20 від 26.12.2007 позичальника ОСОБА_3

З метою уникнення втрати зазначеної квартири, ХОД АБ «Укргазбанк» листом № 605 від 23.03.2015 запропонував позивачу сплатити 200 000 грн., гарантуючи не проводити в подальшому примусове стягнення та зняти з квартири заборону, на що останній надав свою згоду, сплативши зазначену суму банківської установі трьома платежами: 70000 грн. (квитанція № 6733 12 від 25.03.2015), 60000 грн. (квитанція № 6733 7 від 22.05.2015), та 70000 грн. (квитанція № 6733 9 від 24.04.2015).

Так як звернення стягнення на зазначену квартиру відбулось через те, що вона знаходиться під іпотекою, про яку позивач дізнався лише під час розгляду справи про звернення стягнення на нерухоме майно, останній вважає, що йому була заподіяна матеріальна шкода розмір якої визначається сумою відшкодування банку, а саме 200 000 грн. Враховуючи, що заподіяння шкоди стало можливим внаслідок звернення стягнення на належну квартиру в результаті неналежної уваги та недбалого ставлення відповідача до своїх функцій та обовязків під час реєстрації іпотеки та внесені змін до реєстру, тому позивач просить суд зазначену суму стягнути на його користь з відповідача.

Крім того, вважає, що відповідачем позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає в заподіянні моральних та душевних страждань, яких останній зазнав у звязку з порушенням його майнових прав. Розмір моральної шкоди складає 18000 грн., яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача, а також понесенні ним судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, треті особи : ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, вважає помилковим висновок суду про те, що нотаріус повинен був зареєструвати обтяження на підставі заяви та повідомлення; під час ухвалення рішення судом були повністю проігноровані норми ст. ст. 4, 5, 46, 49 Закону України «Про нотаріат» під час вчинення ним професійної діяльності; судом не були застосовані норми пп. 2 п. 7 та пп. 2 п. 8 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, затвердженого постановою КМУ № 410 від 31.03.2004 року , пп. 2.4 п. 2 Інструкції про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Таким чином, вважає, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, яке полягає у незастосуванні при вирішенні спору щодо правовідносин між сторонами закону, який підлягав застосуванню.

Суд, маючи всі необхідні докази щодо дій відповідача та їхніх наслідків щодо її професійного усвідомлення можливості некоректного відображення у програмі обтяжень у випадку застосування закону, дійшов помилкового висновку щодо можливості його застосування, що, на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як було встановлено судовим розглядом та вбачається з матеріалів справи, 26.12.2007 ВАТ АК « Укргазбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 20. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ВАТ АБ «Укргазбанк» та іпотекодавцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2, за реєстровим № 2836. Предметом іпотеки був житловий будинок літ. В-5, в якому розташовано 123 квартири, який знаходиться за адресою : м. Харків, вул. Тимурівців 31. ( а.с. 55-62, 63-66 )

Зазначений житловий будинок належав ОСОБА_3 1. та ОСОБА_7 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі рішення Московського райсуду м. Харкова від 16.04.2008 та був зареєстрований за вказаними особами в КП « Харківське міське бюро технічної інвентаризації ». ( а.с. 67-68, 69 ).

Таким чином, предметом іпотеки був житловий будинок в цілому, в якому були розташовані 123 квартири.

При посвідченні договору іпотеки приватним нотаріусом ОСОБА_2 було накладено заборону відчуження на предмет іпотеки, яку було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та внесено запис щодо предмету іпотеки в Державний реєстр іпотек. ( а.с.73-76, 77-78 ).

У період до 26.05.2009 за заявами ВАТ АК « Укргазбанк » у звязку з погашеннями кредитної заборгованості відповідачем ОСОБА_2 з деяких квартир було знято заборону відчуження з внесенням відповідних змін до реєстрів. На зазначену дату під забороною знаходилися квартири 1-16, 18-28, 30-31, 37-39, 41-49, 51-54, 60-64, 67, 69-70, 72-80, 82-83, 85-87, 91, 94, 97-103, 107, 110-113, 115-123, розташовані в зазначеному житловому будинку. ( а.с. 89-104 ).

22.09.2009 за заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виключення з реєстру заборон та вилучення запису з реєстру іпотек, щодо предмету іпотеки згідно рішення Московського райсуду м. Харкова від 11.09.2009, набравши законної сили, яким визнано недійсним договір іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008, відповідачем ОСОБА_2 було внесено до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру, щодо предмету іпотеки, та було знято заборону відчуження обєкта в ЄРЗВОНМ та вилучено запис з реєстру.

Після того як запис про іпотеку був виключений з ДРІ та було знято заборону відчуження, - квартири, що знаходяться у житловому будинку літ. «В-5» по вул. Тимурівців, № 31 в м. Харкові були продані іншим особам, а кожна із квартир, які знаходяться в указаному будинку, після купівлі новим набувачем підлягала реєстрації в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, де кожній з них був присвоєний власний реєстраційний номер, як окремому обєкту. ( а.с. 105-107, 108-109, 110-111, 112, 113 ).

14.05.2012 за заявою ПАТ АБ « Укргазбанк », на підставі рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 04.04.2012, яким було скасовано рішення Московського райсуду м. Харкова від 11.09.2009 та в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання договору іпотеки недійсним, було відмовлено, відповідачем ОСОБА_2 відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмету іпотеки, були поновлені, було накладено заборону відчуження на предмет іпотеки, а саме - житловий будинок, квартири №№ 1-16, 18-28, 30-31, 37-39, 41-49, 51-54, 60-64, 67, '9-70, 72-80, 82-83, 85-87, 91, 94, 97-103, 107, 110-113, 115-123 в будинку літ. В-5, що находиться у м. Харкові по вул. Тимурівців, буд. № 31, та внесено відповідні відомості реєстрів про накладення заборони відчуження нерухомого майна виключно на підставі документів, які надав іпотеко держатель - ПАТ АБ «Укргазбанк». ( а.с. 115, 116, 119-121, 122-124, 125, 127, 128, 129-131 ).

У судовому засіданні першої інстанції також встановлено, що 10.07.2012 між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого позивач придбав у ОСОБА_5 квартиру, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців, б. 31, кв. 112. Зазначений договір було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 2574 від 10.07.12 приватним нотаріусом Харківського міського округу ОСОБА_8 ( а.с. 10-12 ).

Рішенням Московського райсуду м. Харкова від 26.05.2014 вбачається, що за рішенням суду на вищезазначену належну позивачу квартиру було звернено стягнення з початковою ціною продажу з прилюдних торгів у розмірі 90% від її вартості в рахунок заборгованості по кредитному договору № 20 від 26.12.2007 позичальника ОСОБА_3 ( а.с. 13-14, 15-16 ).

ХОД АБ «Укргазбанк» листом № 605 від 23.03.2015 запропонувала позивачу сплатити 200 000 грн., гарантуючи не проводити в подальшому примусове стягнення та зняти з квартири заборону, на що останній надав свою згоду, сплативши зазначену суму банківської установі трьома платежами: 70000 грн. (квитанція № 6733 12 від 25.03.2015), 60000 грн. (квитанція № 6733 7 від 22.05.2015), та 70000 грн. (квитанція № 6733 9 від 24.04.2015), що підтверджується дослідженими в судовому засіданні копіями зазначеного листа та платіжними квитанціями. ( а.с. 21, 22-23 ).

Приписами ст. 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат - це система органів і посадових осіб, на яку покладено обовязок засвідчувати права, а також факти, які мають юридичні значення, і вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Пунктом 253 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 ( в редакції, яка діяла на момент винесення зазначених судових рішень ) передбачено, що нотаріус знімає заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, за заявою, зокрема, заставодавця (іпотекодавця) у разі визнання рішенням суду договору застави (іпотеки) недійсним.

Аналіз статті 73 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що накладання заборони є обовязком нотаріуса, тобто норма закону є імперативною. Згідно цієї статті нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження, зокрема, за повідомленням Іпотекодержателя.

Накладення заборон відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та внесення записів до Державного реєстру іпотек нотаріус здійснює у відповідності та на підставі документів, які надаються нотаріусу, тобто у даному разі, на підставі відповідних Заяви про реєстрацію обтяження обєкта нерухомого майна (Додаток 1 до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна) та Повідомлення про реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою (Додаток 1 до Інструкції про порядок заповнення повідомлень та ведення Державного реєстру іпотек), що було надано Іпотеко держателем - Банком.

Реєстрація відомостей про обтяження нерухомого майна іпотекою в ДРІ здійснюється відповідно до Закону України «Про іпотеку» та Постанови КМУ від 31.03.2004 за № 410 «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек» (далі «Тимчасовий порядок»), відповідно до Інструкції про порядок заповнення повідомлень та ведення Державного реєстру іпотек (далі «Інструкція до Державного реєстру іпотек») на підставі Повідомлення про реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою (Додаток 1 до Інструкції до Державного реєстру іпотек).

Відповідно п.6 Тимчасового порядку «Внесення до реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою здійснюється реєстратором на підставі повідомлення Іпотеко держателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду».

Як встановлено в судовому засіданні, повідомлення про реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою (Додаток 1 до Інструкції про порядок заповнення повідомлень та ведення Державного реєстру іпотек), та Заява про реєстрацію обтяження обєкта нерухомого майна (Додаток 1 до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна), були заповнені Банком, та надані відповідача ОСОБА_2 разом із документами, що підтверджують необхідні повноваження.

Також в судовому засіданні першої інстанції встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 на підставі зазначених документів зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна заборона щодо спірного житлового приміщення, а саме в графах « Опис обєкта » зазначено : « Нерухоме майно - житловий будинок літ. В-5 (в якому розташовані 1-16, 18-28. 30-31,37-39, 41-49, 51-54, 60-64, 67, 69-70.72-80, 82-83. 85- 87,91,94,97-103, 107. 110-113, 115-123 квартири) », « Адреса обєкта » - заповнено «Область» - «Харківська» «Місто» - «Харків» «вулиця» - «Тимурівців», «буд.» - «31».

Посилання позивача на те, що неналежними та недбалими є Державна реєстрація обтяжень нерухомого майна іпотекою, внесення до Реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою, та заповнення відповідачем розділу 2.4. «Відомості про предмет іпотеки» із його Підрозділами, класифікаторами, тощо, суд вважав помилковим, оскільки Реєстратор заповнює всі поля у відповідності (у цьому разі) із наданими банком Заявою, (Додаток 1 до Положення про єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна, та Повідомленням (Додаток 1 до Інструкції про порядок заповнення повідомлень та ведення Державного реєстру іпотек).

Суд зазначив, що на кожну квартиру окремо Реєстратор зобовязаний внести записи виключно тільки в тому разі, якщо заявником, тобто Іпотекодержателем було б подано відповідні документи: Заява про реєстрацію обтяження обєкта нерухомого майна на кожну квартиру та Повідомлення про реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою, теж на кожну квартиру, оскільки відповідно до Вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек (в редакціях, які діяли на момент вчинення нотаріальних та/або реєстраційних дій), нотаріус зобовязаний вносити відомості виключно на підставі наданих документів.

Державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, внесення відомостей про обтяження майна іпотекою здійснено на підставі повідомлення і заяви, що були надані банком, Додатку 1 до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Додатку 1 до Інструкції про порядок заповнення повідомлень та ведення Державного реєстру іпотек.

Безпідставним є посилання позивача з приводу того, що відповідач помилково зазначив у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в графі : обєкт обтяження: житловий будинок, квартири № ...110-113 ( через «тире» ) в будинку літ. В-5, адреса: Харківська область, м. Харків, вул. Тимурівців, будинок 31, не зазначивши конкретний номер належної позивачу квартири 112, оскільки в таких випадках це « тире » вважається єднальним, та при оформленні текстів документів ставиться між двома числами кількісного діапазону.

Згідно статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат - це система органів і посадових осіб, на яку покладено обовязок засвідчувати права, а також факти, які мають юридичні значення, і вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно положень ст. 27 Закону України «Про нотаріат», шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується в повному розмірі.

За змістом ст. 1166 ЦК України, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи шкода, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, що кореспондується з ст. 2 Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Тобто, при застосуванні цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди,

необхідна наявність чотирьох складових: протиправної поведінки, вини, завдання шкоди

та причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та завданням шкоди. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність особи за завдання шкоди.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що дії відповідача ОСОБА_2 щодо посвідчення зазначеного договору іпотеки, з наступними внесеннями відомостей про включення та/або виключення запису з реєстру іпотек, укладення та/або зняття заборони відчуження нерухомого майна та поновлення цих відомостей, повністю відповідали вимогам закону, у звязку з чим, відсутній склад цивільно-правової відповідальності останньої.

Згідно зі ст. 10 ч. 2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Особо, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що діями відповідача ОСОБА_2, які судом визнані правомірними та такими, що відповідають приписам діючого законодавства, будь яка шкода, як матеріальна так і моральна позивачу ОСОБА_1 заподіяна не була, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову правильним.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом повно та всебічно досліджені надані докази, їм надана належна оцінка і, згідно встановленого, ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, тому підстав для його скасування не вбачається, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді :