Справа № 363/218/17 Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/2980/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 07.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

встановила:

у січні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що позивач перебувала з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 26 травня 2017 року.

11 липня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 2014 року відповідач не надає допомоги на утримання дочки.

Просила стягнути аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 березня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2 000 гривень кожен місяць, починаючи з 19 січня 2017 року і до повноліття дитини.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги, посилається на те, що суд першої інстанції не повно зясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому її розгляду, а тому оскаржуване рішення не відповідає фактичним обставинам справи.

Апелянт, зазначив, що в резолютивній частині рішення вказав, що місце роботи відповідача не відоме, але все ж таки присудив виплачувати аліменти у розмірі, що перевищує мінімальний прожитковий мінімум на дитину відповідного віку (1689 грн. на момент прийняття рішення).

Крім того, після звільнення з роботи 10 вересня 2015 року ОСОБА_2 ніде не працював та не є фізичною особою підприємцем, а відповідно не має взагалі ніякого доходу. Також, відповідачу складно знайти роботу, виходячи зі стану здоровя.

Зазначає, що після звільнення з роботи зламав ногу та не міг довгий час вільно пересуватись, витратив значну суму на операцію по встановленню титанової пластини, яку невдовзі потрібно знімати шляхом проведення хірургічної операції, що потребуватиме значних коштів, крім того, відповідач стверджує,що в нього є хронічні захворювання у вигляді язви та грижі.

ОСОБА_2 стверджує, що має на утриманні вагітну дружину і тому для підтримки її здоровя та майбутньої дитини відповідачу постійно потрібні певні кошти. Також, зазначив, що у відповідача є двоє непрацездатних батьків, єдиним джерелом існування та допомоги, яких є їхній син ОСОБА_2

Просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 березня 2017 року та ухвалити нове рішення яким зобовязати ОСОБА_2 сплачувати аліменти на свою малолітню дочку ОСОБА_4 у розмірі 20 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 липня 2014 року шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач не надає допомоги позивачу на утримання доньки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що було доведено, що ОСОБА_2 неналежним чином надає матеріальну допомогу позивачу на утримання їхньої спільної дитини, а тому з нього на утримання дитини необхідно стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, а саме: 2000 гривень, відповідно до ст.183 СК України.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За правилами ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року розяснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч.1 ст.183 та ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України аліменти на дитину стягуються у відповідній частці від заробітку (доходу) батьків. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За правилами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.57, ч.1 ст.58, ч.2 ст.59 та ч.4 ст.60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, розмір аліментів визначений судом першої інстанції відповідає вимогам закону.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані. З урахуванням наведеного суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову. Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 березня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді