Справа № 204/1053/17
Провадження № 2/204/778/17 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Чечелівський районний відділ державної міграційної служби України Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування домоволодінням № 120 по вулиці Новошкільній у місті Дніпро зі зняттям їх з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що раніше 1/2 частина вищевказаного домоволодіння належала ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.07.1982 року, р/н №1-3129. З того часу, як відповідач прийняв спадщину, він більш ніж 15 років не проживав у вищезазначеному домоволодінні та ніколи не навідувався за даною адресою. Разом з ним в належній йому 1/2 частині зазначеного домоволодіння була зареєстрована його дружина ОСОБА_3, яка теж більш ніж 15 років не проживає в зазначеному домоволодінні. На теперішній час домоволодіння в цілому належить на праві власності позивачу. Але по цей день, у належному йому домоволодінні зареєстровані відповідачі. Зазначене створює позивачу перешкоди в користуванні його власністю: він вимушений переплачувати зайві комунальні платежі та не може зареєструвати у своєму домоволодінні власну дружину без формальної згоди відповідачів, які не мають жодного відношення до його будинку. Відповідачі втратили своє право користування будинком одночасно з втратою ОСОБА_2 права власності на належну йому частину домоволодіння на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року. Також, зазначеним рішенням встановлено, що відповідач не проживав з 2002 року у вищезазначеному домоволодінні. Де зараз проживають та знаходяться відповідачі позивачу не відомо, а тому він був вимушений звернутися до суду за захистом свого права власності.

В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше його представник ОСОБА_4 надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити. Справу просив розглянути без його участі та зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи також в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили.

Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння № 120 по вулиці Новошкільній у місті Дніпро, а саме: 1/2 частина домоволодіння належить йому на підставі договору дарування 1/2 частки домоволодіння від 17.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 1431 (а.с.4); а інша 1/2 частина домоволодіння належить йому на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року по цивільній справі № 204/5898/15-ц, яке скасоване не було та набрало законної сили (а.с.9-10).

Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстроване за позивачем в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 15.06.2017 року за № 89674212.

В належному ОСОБА_1 домоволодінні № 120 по вулиці Новошкільній у місті Дніпро зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується відповідями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 28.02.2017 року за вих. № 755/2 (а.с.17-18).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 раніше належала 1/2 частина домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.07.1982 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-3129.

Проте, на теперішній час, єдиним власником домоволодіння є ОСОБА_1.

В свою чергу, Верховний Суд України в своїх постановах при застосуванні таких норм права, про які заявлено в даній справі, зокрема у справах № 6-10723св08, № 6-2778св08 та № 6-55662св10, прийшов до наступних висновків: Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Проте, судом не встановлено обставин для відступлення від висновків Верховного Суду України.

Таким чином, право користування житлом є похідним від права власності на це житло, втрата права власності на житло є беззаперечною підставою для припинення права колишнього власника та членів його сім'ї на користування цим будинком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на вищевказані положення чинного законодавства позивач, як власник домоволодіння, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням того, що реєстрація відповідачів в спірному домоволодінні чинить власнику перешкоди у користуванні власним майном, суд вважає можливим задовольнити даний позов та визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування домоволодінням № 120 по вулиці Новошкільній у місті Дніпро зі зняттям їх з реєстрації за вказаною адресою.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 317-319, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 169, 179, 209, 212-215, 224-227, 360-7 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Чечелівський районний відділ державної міграційної служби України Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування домоволодінням № 120 по вулиці Новошкільній у місті Дніпро зі зняттям їх з реєстрації за вказаною адресою.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова