АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3236/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про позбавлення батьківських прав
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 22 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначає, що він є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із матір'ю дитини - ОСОБА_1 - він вже понад три роки припинив сімейні відносини. 28 серпня 2015 року шлюб між ними розірвано. Син залишився проживати із ним

Він разом із дитиною проживає за адресою: АДРЕСА_1. Квартира належить на праві власності його матері. За вказаною адресою створені усі належні умови для проживання, виховання та розвитку ОСОБА_3.

ОСОБА_1 не виконує своїх батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні сина, матеріально його не утримує, веде аморальний спосіб життя, зловживає наркотиками, доля дитини її взагалі не цікавить.

Він намагався влаштувати зустрічі сина із матір'ю, їй дозволяв приходити у будь-який час до дитини і спілкуватися з сином без будь-яких обмежень. Проте відповідачка жодного разу не прийшла на заплановану зустріч із сином.

Просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 щодо сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачка ОСОБА_1 заперечувала проти позову. Зазначила, що вона спілкується з сином, коли його привозить до її матері ОСОБА_2, багато уваги приділяє вихованню хлопчика, робить з ним уроки, вчить вірші. Кошти на утримання не надає, оскільки вона не працює, а дитина усім забезпечена. Крім того, вона хворіє і їй також потрібні кошти на лікування. З ким дружить її син, на що хворів, про його спортивні досягнення вона не знає. У день, коли дитині робили операцію, вона не змогла приїхати через зайнятість. До себе сина ніколи не забирала, оскільки позивач цього не хотів. Також зазначила, що позбавлена можливості виконувати батьківські обов'язки, оскільки позивач перешкоджає їй зустрічатися з сином.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. При повторному розгляді органом опіки та піклування питання щодо позбавлення відповідачки батьківських прав було всебічно вивчене це питання та при наявності для цього достатніх підстав, прийнято рішення про доцільність її позбавлення батьківських прав відносно її малолітнього сина. Зокрема зазначила, що відповідачка, будучи обізнаною про виклик на засідання органу опіки- не з'явилась, чим на думку третьої особи виявила байдужість до вирішення цього питання.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 22 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно її сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що вона надає необхідну матеріальну допомогу, приймає участь у фізичному, моральному та духовному розвитку дитини, проводить з дитиною вільний час, відвідуючи спільно з ним парки, кіно, музеї.

Вона здійснює материнське піклування за сином, яке неможливо виразити та замінити матеріальним еквівалентом.

Вона регулярно зустрічалась зі дитиною вдома у ОСОБА_5(бабуся ОСОБА_3,), куди позивач привозив на вихідні дитину. Син дуже чутливо відноситься до матері і дуже сумує за нею.

Причиною позову є особиста неприязнь позивача до неї, а не невиконання батьківських обов'язків.

Позивачем не надано доказів того, що вона не належним чином виконує батьківські обов'язки. Посилання позивача про те, що вона веде аморальний спосіб життя, негативно впливає на виховання дитини ні чим не підтверджується. Позивач сам перешкоджає їй у здійсненні своїх батьківських обов'язків і перешкоджає у зустрічах з дитиною.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 березня 2006 року по 28 серпня 2015 року.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позбавляючи ОСОБА_1 батьківських прав суд першої інстанції обгрунтовано виходив з тих обставин, що відповідачка не надає матеріальної допомоги сину, без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов'язків по його вихованню.

Відповідно до ст. 141, 151, 157, 164 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 20 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У своєму рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не піклується про нього, не надає матеріальної допомоги.

Судом встановлено і це не спростовується відповідачкою, що вона мешкає зі своїм співмешканцем; не працює, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Ці обставини підтверджується довідкою Київського ВП ГУНП у Харківській області, що ОСОБА_1 мешкає зі своїм співмешканцем ОСОБА_6, характеризується негативно; доставлялася до лікарні з діагнозом «наркотичне отруєння»; жодного разу з дитиною її ніхто не бачив.

Як зазначає позивач однією з причин пред'явлення позову є те, що відповідачку у разі необхідності важко знайти і коли терміново необхідно було проводити операцію дитини, згода на проведення якої потрібна надаватися батьками, то ОСОБА_1 знайти так і не змогли.

При цьому сама ОСОБА_1 в своїх поясненнях не оспорює цей факт і зазначає, що приїхати на операцію дитини не змогла «через зайнятість».

Крім того, як вказує позивач, дитина займається футболом, та знайти відповідачку для отримання дозволу на виїзд неможливо, що позбавляє сина можливості разом з дітьми виїжджати на матчі.

Обґрунтовуючи заперечення відповідачки проти позову позивач вказує, що зараз проти неї порушено кримінальне провадження за вчинення умисного злочину, що і спонукає її заперечувати проти позову.

Крім того, колегія зазначає, що справа неодноразово( чотири рази) призначалася до розгляду, розписки про отримання ОСОБА_1 повісток є, однак жодного разу в судове засідання вона не з'явилася, будь-яких причин своєї неявки в судове засідання не зазначила.

Посилання ОСОБА_1, що ОСОБА_2 забороняє їй спілкуватися з сином, а тому вона може спілкувати коли дитина буває у її матері, нічим не підтверджується; будь-яких звернень до відповідних установ з цього приводу нею не вчинялося.

Дитина з 2015 року навчається у школі; з відповіді керівництва школи вбачається, що мати дитини жодного разу не приходила до школи; навчанням дитини, його успіхами не цікавиться.

Безпідставне посилання ОСОБА_1, що вона надає кошти на утримання дитини, оскільки квитанцій про направлення коштів поштою нею не пред'явлено і з відповіді Укрпошти вбачається, що такі перекази не мали місця, бідь-яких розписок про надання коштів немає.

Рішеннями судів за 2015 та 2016 роки місце проживання дитини визначено з батьком; з відповідачки стягнуто аліменти на утримання дитини, однак фактично виплати не проводяться.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права; підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 22 березня 2017 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: