Справа № 366/18/17 Головуючий у І інстанції Міланіч А.М.
Провадження № 22-ц/780/3228/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 52 20.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України на рішення Бородянського районного суду Київської області від 05 квітня 2017 року у справі за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області до ОСОБА_2, третя особа Державна судова адміністрація України про стягнення коштів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення коштів. Заявлений позов мотивував тим, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII було встановлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати. Цим же Законом було доповнено ч. 6 ст. 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» абзацом 2 такого змісту: «Загальна чисельність працівників апаратів судів не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 3,7 посади працівників на одну посаду судді, виходячи із загальної кількості посад суддів в цілому у місцевих та апеляційних судах». Листом Державної судової адміністрації України від 15 січня 2015 року № 1-315/15 повідомлено, що у разі скорочення чисельності працівників суду розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати.

На виконання вищевикладеного на підставі наказу начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 02 лютого 2015 року № 15/0 було проведено скорочення штатних одиниць працівників загальних судів Київської області в усіх судах. Водночас, в Законі № 76-VIII не було передбачено необхідність проведення скорочення працівників в кожному суді певного регіону України окремо для отримання підстави виплачувати суддівську винагороду в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. В рішенні Ради суддів України № 6 від 05 лютого 2015 року також було зазначено, що у разі скорочення чисельності працівників суду розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати. У зв'язку із вищевикладеним та на підставі наказу начальника територіального управління № 13 від 10 лютого 2015 року виплачено суддям суддівську винагороду у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Натомість, в подальшому, після проведення Державною судовою адміністрацією України у територіальному управлінні в Київській області фінансового аудиту та аудиту відповідності, встановлено недотримання вимог п. 10 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону № 76-VIII та перевищено максимальний місячний розмір суддівської винагороди, внаслідок чого у лютому-березні 2015 року суддям понад встановлених обмежень виплачено суддівської винагороди у загальній сумі 919590 грн.

Просив стягнути із відповідача ОСОБА_2, судді Іванківського районного суду Київської області, кошти у сумі 3654 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 05 квітня 2017 року в задоволенні позову про стягнення коштів відмовлено.

Третя особа Державна судова адміністрація України, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 05 квітня 2017 року.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що суддівська винагорода суддям у січні-березні 2015 року мала виплачуватися із урахуванням вимог п. 10 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким обмежено максимальний розмір суддівської винагороди 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати. Зазначає, що в Законі № 76-VIII не передбачені будь-які інші умови для виплати суддівської винагороди у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, крім скорочення посад працівників відповідних установ.

У ході проведення аудиту встановлено, що відповідно до наказів начальника Управління від 02 лютого 2015 року № 05/0 та від 02 березня 2015 року № 06/0, у лютому 2015 року проведено скорочення посад працівників апарату у 11 місцевих загальних судах та в березні 2015 року - у 6 місцевих загальних судах (17 судах із 28). Проте, суддям усіх місцевих загальних судів Київської області, а не тільки тим, у яких відбулося скорочення посад, у лютому та березні 2015 року суддівська винагорода обмежувалася 10 розмірами мінімальної заробітної плати.

Відтак суддям понад встановлених законодавством обмежень зайво виплачено суддівської винагороди у загальній сумі 919590 грн., тобто виплата винагороди здійснена відповідно до необґрунтованого та безпідставного рішення начальника управління, яке суттєво порушує норми законодавства та призвело до незаконної виплати суддівської винагороди. Крім того, судом не встановлювався той факт, чи було проведено скорочення чисельності працівників зазначеного суду для можливості виплати суддівської винагороди відповідачу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Так, відмовляючи в задоволенні позову ТУ ДСА України про стягнення коштів, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем юридичною особою виплата суддівської винагороди відповідачеві - судді Іванківського районного суду Київської області Тетервак Н.А. проведена добровільно за відсутності рахункової помилки, а тому позовні вимоги суд вважав безпідставними.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що наказом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 10 лютого 2015 року № 13 у зв'язку з проведеним скороченням штатних одиниць та затвердженням змін до штатних розписів місцевих загальних судів Київської області на 2015 рік, керуючись п. 10 розділу ІІІ прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, установлено, що з лютого 2015 року максимальний місячний розмір суддівської винагороди суддям місцевих загальних судів Київської області обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати.

Листом Державної судової адміністрації України від 24 травня 2016 року № 6-3813/16 повідомлено територіальне управління про те, що на виконання плану діяльності з внутрішнього аудиту на перше півріччя 2016 року, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 29 грудня 2015 року № 243, та відповідно до наказу Державної судової адміністрації України від 05 лютого 2016 року № 26, відділом аудиту проведено плановий аудит відповідності, ефективності та фінансовий аудит у територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Київській області за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року. За підсумками аудиту складено звіт за результатами проведення планового аудиту та надіслано рекомендації до даного звіту.

Згідно рекомендацій до звіту від 26 квітня 2016 року, прийнято рішення забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на виплату заробітної плати, а саме виплаченої з порушенням вимог Прикінцевих положень Закону № 76-VIII суддівської винагороди у сумі 919600 грн., при цьому провести відповідні розрахунки.

Листом Державної судової адміністрації України від 14 вересня 2016 року № 6-6511/16 повідомлено Територіальне управління Деревної судової адміністрації України в Київській області про необхідність усунення зазначених у звіті від 25 березня 2015 року № 6-16/2 порушень, невиконання чого вважатиметься підставою для притягнення начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області до дисциплінарної відповідальності.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Аналогічні роз'яснення надані у правових висновках Верховним Судом України в постанові від 22 січня 2014 року по справі № 6-151цс13, які є обов'язковими для всіх судів.

Таким чином, з урахуванням наведених вимог закону, оскільки позивачем не було доведено недобросовісності набувача ОСОБА_2 та рахункової помилки з боку Територіального управління Державної судової адміністрації України, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про недоведеність позову та відмовив у його задоволенні.

Крім того, колегія суддів враховує, що позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування тих обставин, що саме в Іванківському районному суді Київської області не було проведено скорочення апарату, а відтак що судді цього суду не мали права на одержання суддівської винагороди в розмірі 10 мінімальних заробітних плат згідно вимог Закону № 76-VIII.

Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо отримання безпосередньо відповідачем ОСОБА_2 суддівської винагороди в лютому - березні 2015 року в зазначеному розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги, що саме суд першої інстанції мав встановлювати ці обставини, не відповідають принципу доведеності позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, визначеному у ч. 1 ст. 60 ЦПК України, і відхиляються колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги, що законодавчо визнаних підстав для виплати суддівської винагороди у розмірі 10 мінімальних заробітних плат всім суддям всіх загальних місцевих судів Київської області за умови скорочення посад у 17 судах із 28 немає, і що нарахування суддівської винагороди було проведено на підставі безпідставного рішення начальника управління, не спростовують висновків суду та відхиляються колегією суддів.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації Українивідхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 05 квітня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Фінагєєв В.О.