РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького міського центру туризму, краєзнавства та екскурсій учнівської молоді про стягнення середнього заробітку за дні затримки,

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до Хмельницького міського центру туризму, краєзнавства та екскурсій учнівської молоді про стягнення середнього заробітку за дні затримки, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01 жовтня 2015 року працювала керівником гуртків «Народознавства» та «Літературного краєзнавства» Хмельницького міського центру туризму, краєзнавства та екскурсій учнівської молоді. Наказом №21-к від 27 травня 2016 року її звільнено за власним бажанням. В день звільнення 31 травня 2016 року з позивачкою не було проведено жодних розрахунків. Перевіркою встановлено, що при звільненні виплата 2125,82 грн., що належить до виплати не проведена в день звільнення. Позивач зазначає, що повний розрахунок з виплати даних кошів було проведено лише 15 липня 2016 року. А тому, просить стягнути з відповідача кошти у сумі 3416,46 грн. як середній заробіток за дні затримки.

Позивач в судове засідання не зявилася, направила суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявилася, направила суду заперечення, зазначивши що виплата середнього заробітку за дні затримки проведена в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, у звязку із наступним.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Так, судом встановлено, що наказом № 40-к від 30.09.2015 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду керівника гуртка «Народознавство» Хмельницького міського центру туризму, краєзнавства та екскурсій учнівської молоді з тижневим навантаженням 9 годин та гуртка «Літературне краєзнавство» з тижневим навантаженням 6 годин за основним місцем роботи з 01 жовтня 2015 року по 31 травня 2016 року та встановлено 8 тарифікаційний розряд.

Із наказу № 21-к від 27.05.2016 р. вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з посади керівника гуртка «Народознавство» з тижневим навантаженням 9 годин та гуртка «Літературне краєзнавство» з тижневим навантаженням 6 годин Хмельницького міського центру туризму, краєзнавства та екскурсій учнівської молоді, за основним місцем роботи, з 31.05.2016 р. за власним бажанням.

Із листа Управління Держпраці у Хмельницькій області від 12.07.2017 р. вбачається, що при дослідженні бухгалтерських документів встановлено, що при звільненні виплата всіх сум, що належать позивачу від Хмельницького міського цент туризму, краєзнавства та екскурсій учнівської молоді, централізованою бухгалтерією Управління освіти Хмельницької міської ради не проведено в день звільнення. Згідно з витягом з відомостей нарахування та виплати заробітної плати за травень 2016 р. було виплачено 25.05.2016 р. Згідно з витягом відомостей нарахування та виплати авансу за червень 2016 р.. довідки з Централізовані бухгалтерії Управління освіти Хмельницької міської ради № 158 від 07.07.2016 р. компенсацію за невикористану відпустку 28 календарних днів в сумі 2125,82 грн. (сума без відрахування податку) було нараховано 07.06.2015 р., зареєстровано зобов'язання в УДКСУ м. Хмельницького 08.06.2016 р. та виплачено 13.06.2016 р. в сумі 1690,02 грн. після надходження фінансування на бюджетний реєстраційний рахунок. Виплату середнього заробітку з 31.05.2016 р. по фактичний день розрахунку 13.06.2016 р. не було здійснено. На що було внесено припис 08.07.16 р.

Згідно з витягом відомостей нарахування та виплати авансу за червень 2016 р. компенсацію позивачу за невикористану відпустку 28 календарних днів в сумі 2125,82 грн. (сума без відрахування податку) було нараховано 07.06.2015 р., зареєстровано зобов'язання в УДКСУ м. Хмельницького 08.06.2016 р. та виплачено 13.06.2016 р. в сумі 1690,02 грн., що вбачається також із виписки з рахунку позивача про отримання такої суми.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення з працівником повного розрахунку у день звільнення є підставою для застосування ст.. 117 КЗпП України.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912 цс16 та від 14.09.2016№ 6-1437цс16, які в силу ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, позивачу не були виплачені належні їй від підприємства, установи, організації суми в день звільнення - 31.05.2016 р., а саме 2125,82 грн. (сума без відрахування податку), а виплачено такі кошти 13.06.2016 р.

Згідно з пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

У відповідності до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, цей порядок застосовується, у тому числі, і у затримці розрахунку.

Згідно до п.2 Порядку у всіх випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяця роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які працювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Средньоденний заробіток позивача за останні повні 2 місяці, що передували її звільненню складає 2129,07 грн. (за квітень 2016 року) + 2266,74 грн. (за травень 2016 року) = 4 395,81 грн./40 робочих днів = 109,89 грн.

Період щодо розрахунку компенсації, складає з 31.05.2016 р. по 13.06.2016 року.

Звідси, середній заробіток за час затримки складає 989,01 грн. (9 робочих днів х 109,89 грн.).

При цьому, встановлено, що на виконання припису відповідачем 15 липня 16 р. було перераховано позивачу середній заробіток з 31.05.2016 р. по фактичний день розрахунку 13.06.2016 р. в сумі 1073, 72 грн. (сума без відрахування податку) та виплачено 864,34 грн., що вбачається із відомості про нарахування за липень 16 р., платіжного доручення № 195 від 14.07.2016 р., та із виписки з рахунку позивача про отримання такої суми.

Таким чином, відповідачем проведена виплата середнього заробітку за дні затримки в повному обсязі, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 5, 8, 10, 11, 60, 212 215, ЦПК України, ст. ст. 116,117 КЗпП України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Хмельницького міського центру туризму, краєзнавства та екскурсій учнівської молоді про стягнення середнього заробітку за дні затримки , відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів до апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя