Справа № 127/5637/17
Провадження № 2/127/2770/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

07.06.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Позов мотивовано тим, 25.06.2012 р. між позивачем та відповідачем, як фізичною особою-підприємцем було укладено договір поставки № 070.Відповідно до умов договору, постачальник (ОСОБА_1) поставляв покупцю (ОСОБА_2) товар (продукти харчування), а ОСОБА_2 зобов'язаний був оплатити цей товар з відстрочкою платежу на 21 календарний день. В порушення взятих на себе зобов'язань, ОСОБА_2 за отриманий товар протягом вересня-листопада 2014 року оплати не здійснив, у зв'язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 53239,35 грн. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 53229, 35 грн. боргу за поставлений та неоплачений товар, а також витрати по оплаті судового збору.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Враховуючи думку представника позивача, вимог ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 05.06.2012 р. між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір поставки № 070.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст.526, 599, 655 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згдіно ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ч.6 ст.265 ГК України та ч.2 ст.712 ЦК України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 07.02.2017 по справі № 902/150/17 у прийняті позовної заяви ФОП ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення 53239,35 грн. заборгованості за договором поставки № 070 відмовлено. Підставою для вказаної відмови стало те, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (№ від 07.02.2017 р.), ФОП ОСОБА_2 припинив свою підприємницьку діяльність, державну реєстрацію якої проведено 31.01.2017 р.

З даного приводу, суд звертає увагу, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності), її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судом у подібних правовідносинах.

Таким чином відносини, що склались між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 є чинними, а обов'язки набуті відповідачем за час здійснення підприємницької діяльності залишаються за ОСОБА_2, як за фізичною особою.

Відповідно до п.1.1. договору поставки, постачальник прийняв на себе зобов'язання поставити, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити товар.

Товаром, що поставляється за цим договором, є продукти харчування (п.1.2. договору).

Товар вважається поставленим покупцю (дата поставки) в день відмітки про отримання у видаткових накладних (п.2.3. договору).

Сума договору складається з загальної вартості товару, що буде поставлений покупцю протягом строку його дії (п.3.1. договору).

Оплата за товар здійснюється з відстрочкою платежу на 21 (двадцять один) календарний день з дати поставки (п.3.4. договору).

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки № 070 від 25.06.2012 позивачем було здійснено поставку товару на суму у розмірі 53962,88 грн. Факт приймання товару відповідачем підтверджується відповідними видатковими накладними: № ВГ000013282 від 19.09.2014 на суму 7038,00 грн, № ВГ000013896 від 10.10.2014 на суму 10314,90 грн, № ВГ000014268 від 23.10.2014 на суму 3486,90 грн, № ВГ000014331 від 24.10.2014 на суму 6855,60 грн, № ВГ000014332 від 24.10.2014 на суму 810,90 грн., № ВГ000014526 від 31.10.2014 на суму 13068,00 грн, № ВГ000014752 від 07.11.2014 на суму 12388,58 грн. (а.с. 4-10). В свою чергу, в судовому засіданні встановлено, що заборгованість по видатковій накладній № ВГ000014752 від 07.11.2014 оплачена частково на суму 723,53 грн.

Відповідно до норм ч. ч. 1,2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

До документів, що підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей відноситься, зокрема, накладна, форма якої є типовою формою первинного обліку, затвердженою відповідними нормативно-правовими актами.

Положенням про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995року, господарські операції визначено як факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні ж документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це не можливо, безпосередньо після її завершення. (п. 2.2. Положення).

Згідно з п.2.4 Положення, первинні документи (на паперових і машино зчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Проаналізувавши надані позивачем первинні бухгалтерські документи про поставку товарно-матеріальних цінностей суд дійшов висновку, що вони відповідають вищезазначеним вимогам закону, а тому можуть бути належними доказами підтвердження поставки товарно-матеріальних цінностей.

Відтак, з наявних у справі документів, зокрема, видаткових накладних, вбачається, що протягом вересня-листопада 2014 року у відповідача виникла заборгованість по оплаті товару на суму 53 239,35 грн.

Окрім цього, суд відмічає, що з метою врегулювання спору в позасудовому порядку, позивач звернувся до відповідача з претензією № 1 на суму 53239,35 грн. за поставлений та неоплачений товар. Однак, відповідач належним чином не відреагував на дану претензію, у зв'язку з чим заборгованість по оплаті товару на суму 53239,35 грн. залишилась непогашеною.

Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов обґрунтованого висновку, що право позивача порушено, неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті товару за договором поставки № 070 від 25.06.2012 р., а тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 53239,35 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 640,00 грн.

На підставі викладеного, згідно ст.ст. 526,599,655,692,712 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212 - 215, 218, 224-226 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) борг за поставлений та неоплачений товар в розмірі 53 239,35гривень та 640,00гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: