У х в а л а

іменем україни

27 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, та просив стягнути з відповідача на його користь 30 000 грн. матеріальної шкоди та 30 000 грн. моральної шкоди. При цьому позивач, обґрунтовуючи звільнення від сплати судового збору, посилався на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року позовну заяву повернуто позивачу з підстав, передбачених ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року ухвалу судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року скасовано, позовну заяву ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, разом із доданими матеріалами повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 320 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвали судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_3 без руху, суддя районного суду виходила з її невідповідності вимогам ст. 119 ЦПК України із обґрунтуванням такого висновку з посиланням на те, що позивачем не сплачено судовий збір за позовні вимоги щодо матеріальної та моральної шкоди згідно з ч. 4 Закону України «Про судовий збір».

Визнаючи неподаною та повернувши заяву, районний суд послався на не усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду.

Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції від 26 грудня 2016 року та направляючи позовну заяву і додані до неї матеріали до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, виходив із того, що ухвала судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року, якою ОСОБА_3 вказано на недоліки позовної заяви щодо сплати судового збору, не містить висновку про розмір судового збору, що має бути сплачено позивачем, а в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем копії вказаної ухвали, у зв'язку з чим висновок суду першої інстанції про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, є передчасним.

Такий висновок суду є обґрунтованим і відповідає нормам права.

Відповідно до ст. 324 (Глава 2 Розділу V) ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29 частини першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Зважаючи не те, що ухвала Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року в частині повернення матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі не підлягає оскарженню у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів касаційного суду вважає за необхідне закрити касаційне провадження у цій частині.

Як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилався на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», вважаючи себе споживачем послуг за позовами, пов'язаними з порушенням їхніх прав, проте зі змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами склалися зобов'язання внаслідок заподіяння шкоди (деліктні зобов'язання).

Враховуючи наведене вище та покладаючи на позивача обов'язок зі сплати судового збору, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3при поданні апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у справі за його позовом про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, має сплачувати судовий збір, оскільки деліктні зобов'язання, що склалися між сторонами, не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_3 судового збору відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим ухвала апеляційного суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 206, 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3 відхилити.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року в частині повернення матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі закрити.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року в частині стягнення із ОСОБА_3 на користь держави 320 грн 00 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

О.В. Попович