Справа № 202/2103/17
Провадж. 2/202/1427/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 червня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді - Бєльченко Л.А.

при секретарі Скляр А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, зазначаючи, вона є власником 41/100 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2013 року, однак не може зареєструвати у встановленому законом порядку своє право власності з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.07.2003 року ЗАО «Дніпропетровський верстатобудівний завод», до 16.08.2011 року власником 41/100 частини вказаної квартири були її, позивача, сестра ОСОБА_3 та син останньої, ОСОБА_4. Відповідно до договору дарування від 16.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 4382, її, позивача, сестра та її син подарували належну їм частину квартири сторонній особі ОСОБА_6. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2013 року вказаний договір дарування визнано недійсним, визнано його договором купівлі-продажу, де покупцем є ОСОБА_6, та визнано за нею, позивачем, право власності на вказану частину квартири, а реєстрацію права власності за ОСОБА_6 скасовано.

Позивач зазначила, що 18.03.2010 року постановою державного виконавця Індустріального ВДВС було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_6, в тому числі на 41/100 частину квартири АДРЕСА_1. Звернувшись до ОСОБА_2 ВДВС із заявою про скасування арешту, їй було відмовлено у звязку з тим, що закінчився строк зберігання виконавчих документів і виконавче провадження знищене.

Тому позивач просила суд зняти арешт з 41/100 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності, накладений постановою державного виконавця Індустріального ВДВС від 18.03.2010 року.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, надав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 17).

Суд, вислухавши позивача, з*ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження, в рамках якого постановою державного виконавця від 18.03.2010 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_6, в тому числі на 41/100 частину квартири АДРЕСА_1, яка на момент накладення арешту належала на праві власності останній на підставі договору дарування від 16.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 4382, укладеним між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2013 року вказаний договір дарування визнано недійсним, визнано його договором купівлі-продажу, де покупцем є ОСОБА_6, визнано за позивачем право власності на вказану частину квартири, а реєстрацію права власності за ОСОБА_6 скасовано (а.с. 5-6).

Звернувшись до ОСОБА_2 ВДВС із заявою про скасування арешту, позивачеві було відмовлено у звязку з тим, що закінчився строк зберігання виконавчих документів і виконавче провадження знищене (а.с. 7).

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме : закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону; повернення виконавчого провадження стягувачу - згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав згідно із статтею 40-1 цього Закону.

Згідно зі статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 37 цього Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження ( крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов*язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу ( посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв*язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених чим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 38 цього Закону у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), якій його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз*яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI).

З огляду на встановлене судом, суд вважає, що позивачем не доведено, в чому полягає порушення її прав з боку ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, адже останній лише наклав арешт в рамках виконавчого провадження на все майно, що належить ОСОБА_6, в тому числі і на 41/100 частину квартири АДРЕСА_1, яка на момент накладення арешту належала їй на праві власності.

З огляду на зазначене, суд вважає, що ОСОБА_1 обраний невірний спосіб захисту її порушеного права. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст.3, 10, 58, 60, 213-215,383 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ№ 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна », суд-

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

ОСОБА_7