Справа № 128/372/17 Провадження № 22-ц/772/1367/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 55Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О. Ю.,

суддів Медяного В.М., Денишенко Т. О.,

за участі секретаря Торбасюк О.І.,

позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства Стрижавський кар'єр про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства Стрижавський кар'єр на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 квітня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Стрижавський карєр» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні мотивуючи свої вимоги тим, що наказом ПАТ «Стрижавський кар'єр» № 29-к від 30.06.2016 року він звільнений з роботи 30.06.2016 року за власним бажанням.

Всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України йому не було в день звільнення виплачена належна заробітна плата.

Відповідна заробітна плата в сумі 24796,10 грн. була стягнута рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 29.12.2016 року у справі № 128/3093/16-ц.

Однак, станом на момент звернення з позовом рішення суду виконане не було.

В зв'язку з чим, ОСОБА_2 просив стягнути з ПАТ Стрижавський кар'єр на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку по дату ухвалення рішення.

В ході розгляду справи позивачем було зменшено позовні вимоги, оскільки 23.03.2017 року відповідна сума заборгованості по заробітній платі надійшла на розрахунковий рахунок позивача, а відтак ОСОБА_2 просив стягнути з ПАТ Стрижавський кар'єр на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку по 23.03.2017 року в сумі 40377,51 грн.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Стрижавський карєр» // на користь ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.07.2016 року по 15.02.2017 року в сумі 33023 (тридцять три тисячі двадцять три) грн. 91 коп. та за період з 16.02.2017 року по 22.03.2017 року в сумі 7353 (сім тисяч триста пятдесят три) грн. 60 коп., а всього: 40377 (сорок тисяч триста сімдесят сім гривень) грн. 51 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ПАТ Стрижавський кар'єр подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.07.2016 року по 15.02.2017 року в розмірі 17865,1 грн.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У відповідності до п. 7 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про стягнення заробітної плати.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 4 ст. 10 Закону передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

Згідно п. 15 ст. 16 зазначеного Закону , з моменту порушення провадження у справі про банкрутство пред'явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися у випадку та порядку, передбаченому цим Законом.

Частиною 8 ст. 23 Закону передбачено, що поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

В ході апеляційного розгляду справи встановлено, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 12 серпня 2016 року порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Стрижавський карєр» (справа № 902/354/16). Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до ПАТ «Стрижавський карєр» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 липня 2016 року по 22 березня 2017 року - 15 лютого 2017 року, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство відповідача .

За таких обставин, спірні відносини підпадають під дію правового регулювання норм, визначених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 ст. 310 ЦПК України передбачено, що рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених ст.ст. 205 і 207 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахувавши вищезазначених вимог процесуального законодавства задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 під час перебування відповідача на стадії провадження справи про банкрутство, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, з роз'ясненням позивачу його права звернення до суду за захистом порушених прав в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 205, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Стрижавський карєр» задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 квітня 2017 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Стрижавський карєр» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Витрати понесені приватним акціонерним товариством «Стрижавський карєр» за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

З оригіналом вірно: ОСОБА_5