Єдиний унікальний номер 227/1681/17 Номер провадження 22-ц/775/1728/2017
Єдиний унікальний номер 227/1681/17 Головуючий у 1-ій інстанції Мацишин Л.С.
Номер провадження 22-ц/775/1728/2017 Доповідач: Хейло Я.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Хейло Я.В.

суддів: Новосядлої В.М., Соломахи Л.І.

при секретарі Яворському О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Добропільської районної державної адміністрації Донецької області, Шахівської сільської ради Добропільського району Донецької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до Добропільської районної державної адміністрації Донецької області, Шахівської сільської ради Добропільського району Донецької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та, уточнив позовні вимоги, просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом, права власності на земельну частку (пай), у розмірі відповідної кількості умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться в адміністративних межах Шахівської сільської ради Добропільського району Донецької області, Добропільської районної державної адміністрації Донецької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить її батькові, ОСОБА_5 з дня видачі державного акту на право колективної власності на землю № ДН 12 КСП ім. Куйбишева і залишилась після його смерті.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що її батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер та після його смерті відкрилась спадщина за законом на земельну частку (пай). Її батько у період з 1950 року по 1985 року проживав в с.Коптеве Добропільського району, Донецької області, працював у колгоспі «Зоря», був його членом. 12 липня 1968 року він пішов на пенсію за віком. Після призначення пенсії ще продовжував кілька років працювати у даному колгоспі. Колгосп «Зоря» був об'єднаний з колгоспом ім. Куйбишево у 1979 році. У 1994 році відбулась перереєстрація колгоспу ім. Куйбишева в КСП ім. Куйбишева. Рішенням Новоторецької сільської ради народних депутатів від 13 травня 1995 року КСП ім. «Куйбишева» був виданий державний акт на право власності на землю №ДН 12, до якого було додано списки членів колишнього КСП ім.Куйбішева, включених в остаточних пайових рахунках паювання земель підприємства для одержання земельного паю. Ії батько ОСОБА_5 не внесений до вищевказаних списків, але позивач вважає,що це не позбавляє її права на пай.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Добропільської районної державної адміністрації Донецької області, Шахівської сільської ради Добропільського району Донецької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував вимоги п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та безпідставно прийшов до висновку про відсутність у неї як спадкоємця права на земельну частку (пай) після смерті батька.

Вважає, що з її боку суду надано достатньо доказів щодо набуття її батьком права на пай, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вона фактично прийняла спадщину, адже батько проживав та був зареєстрований з нею, все його рухоме майно також знаходилось після його смерті у її фактичному володінні. Інші спадкоємці померлого на спадщину не претендують.

ОСОБА_5 продав належний йому житловий будинок ще за житті, тобто на момент смерті спадкодавця нерухомого майна в нього не було, а відтак була відсутня необхідність звертатися до нотаріальної контори.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник доводи апеляційної скарги повністю підтримали, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у засіданні апеляційного суду також просив задовольнити скаргу та скасувати рішення суду.

Інші учасники судового розгляду у засідання апеляційного суду не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд заслухав суддю-доповідача, сторони, вивчив матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З урахуванням ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суду суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, ті якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані , які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, 1954 року народження є рідною дочкою ОСОБА_5, про що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, свідоцтвом про одруження(а.с.8,9,10).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1. (а.с.6)

Як вбачається з записів трудової книжки ОСОБА_5 з 1950 року ОСОБА_5 працював в колгоспі «Зоря» на посаді рядового. Останній запис датується 1967роком (а.с.15-17).

Згідно архівної довідки від 13 грудня 2016 року №999/04 виданої архівним відділом Добропільської районної ради, у документах архівного фонду колгосп «Зоря» Новоторецької сільської ради, у книзі обліку трудового стажу за заробітної плати колгоспників, є відомості про нараховані трудодні за рік, встановлений мінімум трудоднів або людиноднів, грошові нарахування за рік робочих та службовців ОСОБА_5, відповідно до яких з 1950 по 1972 р.р. він був різноробочим, з 1973 по 1974 р.р. конюхом з 1975 по 1979 р.р. колгоспником. Останій запис датований 1979 роком(а.с.18-19).

Згідно пенсійного посвідчення члена колгоспу №3475 ОСОБА_5 отримував колгоспну пенсію з 12 липня 1968 року по листопад 1968 року. Посвідчення містить запис «Колгосп «Зоря »(а.с.20).

Згідно довідки Шахівської сільської ради від 13 квітня 2017 року, ОСОБА_5, 1908 року народження, дійсно з 1950 по січень 1985 року мешкав за адресою с.Коптєве Добропільського району Донецької області. (а.с.21)

З архівного витягу №18 від 11 травня 2017 року вбачається, що на засіданні членів колгоспу «Зоря комунізму», яке відбулося 4 грудня 1950 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 про виключення його з членів колгоспу відмовлено (а.с.31).

Згідно довідки Добропільської районної державної адміністрації від 30.05.2017 року об'єднання колгоспу ім. Куйбишева та колгоспу «Заря» відбулося за рішенням загальних зборів колгоспників 18.02.1979 року, розпорядженням голови Добропільської райдержадміністрації № 52 від 21.02.1994 року колгосп ім. Куйбишева перереєстровано у КСП ім. Куйбишева, який є його правонаступником.

В процесі реформування КСП ім. Куйбишева розпорядженням голови Добропільської райдержадміністрації від 03.03.2000 року № 83 було перетворене на Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Оксамит», яке не є правонаступником КСП ім. Куйбишева.

КСП ім. Куйбишева виключено з державного реєстру розпорядженням голови райдержадміністрації № 320 від 30.06.2004 року (а.с.29).

Відповідно до рішення Новоторецької сільської ради народних депутатів від 13 травня 1995 року був виданий Державний акт на парво колективної власності на землю № ДН 12 колективному сільськогосподарському підприємству ім.Куйбишева Добропільського району Донецької області. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю від 16 травня 1995 року за №б/н. Списки членів колишнього КСП ім.Куйбишева Добропільського району включених в останній пайовий розрахунок паювання земель підприємства затверджено рішенням Новоторецької сільської ради народних депутатів від 11 грудня 1996 року. ОСОБА_5 не внесений до списків членів колективної власності КСП ім.Куйбишева (а.с.25).

Після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивач та інші спадкоємці померлого не звертались до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину, спадкова справа не відкривалася.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позовних вимог суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги позивача, обґрунтовано виходив з того, що правові підстави для визнання за позивачем права власності у порядку спадкування на земельну ділянку (пай) після смерті батька відсутні.

Висновки суду відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту 2 Указу право на земельну частку(пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства , в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У ст. 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно із нормами ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до загальних правил право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Приватизація землі, що перебувала у користуванні колгоспів , радгоспів, інших формувань здійснюється не на підставі договору, а на підставі державного акту, згідно з яким держава безоплатно передала у власність колективів землю.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення та затвердження списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є.

Судом встановлено, що на час смерті і відкриття спадщини (11 жовтня1996 року ) був виданий державний акт на право колективної власності на землю № ДН 12 колективному сільськогосподарському підприємству ім.Куйбишева Добропільського району Донецької області. Проте, за життя ОСОБА_5 за отриманням землі не звертався, в списки на отримання землі включений не був, права на земельну частку (пай) на час відкриття спадщини не набув.

Доводи апеляційної скарги позивача, що сам факт членства у колгоспі та тривалий термін праці у ньому до створення КСП є підставою для отримання земельної ділянки у новоствореному КСП не ґрунтуються на законі.

У ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну часту (пай) у встановленому законодавством порядку.

Згідно роз'яснень наданих у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід враховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до

виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості)

земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності

на землю.

Відповідно до положень ч. ч. 9, 10 ст. 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільського сподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.

Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Доводи апеляційної скарги позивача в тієї частині, що вона відповідно до ст.549 ЦК УРСР прийняла спадщину, оскільки фактично вступила у володіння спадковим майном також не спростовують правильність правових висновків суду першої інстанції, оскільки судом на підставі належних доказів встановлено , що ОСОБА_5 за життя право на земельну ділянку (пай) не набув.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає,що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим , наведені в апеляційний скарзі доводи є непереконливими та не належать до тих підстав з якими процесуальне законодавство пов'язую можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314,315 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду від 28 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головучий Судді: