АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 753/7452/17 Головуючий у 1 - й інстанції: Трусова Т.О.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням і заняття з реєстрації місця проживання та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину квартири, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року задоволено частково заяву відповідача ОСОБА_5 про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням і заняття з реєстрації місця проживання та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину квартири.

До вирішення справи по суті накладено арешт на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Личиною Оленою Володимирівною, зареєстрованого в реєстрі за № 6224у.

До вирішення справи по суті заборонено ОСОБА_3 відчужувати 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Визначено строк пред'явлення ухвали до виконання протягом одного року.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні всіх обставин, які мають значення для справи. Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не пересвідчився в існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення зустрічного позову, як того вимагають положення статті 151 ЦПК України. Посилався на те, що ОСОБА_3 придбала спірну квартиру у ОСОБА_5 за договором купівлі- продажу за ціною, яку продавець вважав вигідною для себе та яка повністю його задовольняла. Вважає, що позивач правомірно набула право власності на даний об'єкт нерухомого майна і має гарантоване Конституцією України і Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод право на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своєю власністю, що не було враховано судом першої інстанції. Вказав, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам щодо обґрунтованості, оскільки в ній відсутні посилання на належні і допустимі докази, якими підтверджується необхідність застосування заходів забезпечення позову у справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи судом повідомлялася у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням і заняття з реєстрації місця проживання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року було відкрито провадження у справі.

У вересні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину квартири, який протокольною ухвалою суду від 21 вересня 2017 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Одночасно з поданням зустрічної позовної заяви, ОСОБА_5 подано заяву про застосування у справі заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на її відчуження.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року заяву ОСОБА_5 задоволено частково, до вирішення справи по суті накладено арешт і заборонено відчужувати 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Постановляючи ухвалу про застосування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.151-153 ЦПК України, зазначаючи, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення зустрічного позову, а тому наявні підстави для арешту і встановлення заборони відчуження спірного майна, яким є 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.п. 1, 2 ч.1 ст. 152 ЦПК Українипозов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову, при цьому суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Крім того, ч.3 ст.152 ЦПК Україниімперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» №9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Так як ОСОБА_5 звернувся до суду з позовними вимогами про визнання квартири АДРЕСА_2 спільним майном подружжя, а її 1/2 частини - його особистою власністю, при цьому вказане майно на праві власності зареєстровано за відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_3, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення зустрічного позову зазначеним способом, який є співмірним із заявленими вимогами та таким, що належним чином забезпечить виконання рішення суду у випадку задоволення зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не навів в оскаржуваній ухвалі суду жодного доказу, на підставі якого він пересвідчився в існуванні реальної загрози невиконання рішення суду, правильність висновків суду не спростовують, так як предметом спору між сторонами є визнання спільним майном подружжя та поділ квартири, яка наразі на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3, яка, як власник, при відсутності арешту, може здійснити її відчуження на користь третіх осіб до вирішення спору по суті, що свідчить про обґрунтованість вжиття заходів забезпечення позову.

Посилання апеляційної скарги на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції не надав належної оцінки змісту укладеного між сторонами договору купівлі - продажу, колегія суддів відхиляє, оскільки перевірка підстав набуття права власності на спірний об'єкт нерухомого майна відбувається при розгляді справи по суті та не вирішується на стадії вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апелянта про те, що накладенням арешту на спірне майно порушуються права та інтереси ОСОБА_3, як власника спірної квартири, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки наявність між сторонами спору щодо визнання права власності на 1/2 частину квартири обґрунтовує необхідність застосування заходів, спрямованих на попередження настання подій, які об'єктивно можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення про визнання права власності у разі задоволення позову.

В даному випадку вжиття заходів забезпечення позову виступає як спосіб гарантування обов'язкового виконання судового рішення у разі задоволення зустрічних позовних вимог і не створює невиправданих обмежень ОСОБА_3 в її правах щодо предмету спору, так як арештоване майно фактично залишається в користуванні власника, а обмежується лише її можливість розпорядитися ним до вирішення спору.

Посилання апеляційної скарги на те, що ухвала суду є невмотивованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року постановлена з дотриманням вимог ст. ст. 151-153 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: