Справа № 2/593/348/2017
Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"18" жовтня 2017 р. Бережанський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

за участі позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, вказуючи, що вона з відповідачем з 20 квітня 2001 року по 30 серпня 2017року перебувала у зареєстрованому шлюбі від якого у них 25 листопада 2004 року народився син ОСОБА_3, а 2 вересня 2011 року- син ОСОБА_4, а так як після розірвання шлюбу відповідач із сімєю не проживає та у добровільному порядку не дає коштів на утримання їх неповнолітніх синів, звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на їх утримання в розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину.У заявлених вимогах позивачка також вказала, що їх син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною- інвалідом, який внаслідок вроджених фізичних вад потребує додаткових витрат на його лікування, а так як вона, доглядаючи дітей, не працює та отримує лише мізерну соціальну допомогу, якої є не достатньо для лікування хворої дитини, яка з 2013 року перенесла вісім операцій, звернулася до суду про стягнення із відповідача додаткових витрат на лікування сина ОСОБА_3 щомісячно по 1500грн..

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, розглянувши матеріали справи і вислухавши пояснення позивачки, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки обоє зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або у твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Судом встановлено, що сторони з 20 квітня 2001 року по 30 серпня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них 25 листопада 2004 року народився син ОСОБА_3, а 2 вересня 2011 року - син ОСОБА_5 та встановлено, що сторони після розірвання шлюбу шлюбних стосунків не підтримують, неповнолітні сини сторін перебувають на утриманні позивачки, а відповідач у добровільному порядку коштів на їх утримання не дає.

Цей факт підтверджується поясненнями позивачки та оглянутими в судовому засіданні документами: свідоцтвами про народження серії 1-ИД № 155250 та серії 1-ИД № 142871, виданими 7 грудня 2004 та 13 вересня 2011 року виконкомом Жуківської сільської ради Бережанського району Тернопільської області.

А так як відповідач є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчать свідоцтва про їх народження, то він, як батько, відповідно до ст. 180 СК України зобовязаний утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а поскільки відповідач цього не робить, тому позовні вимоги позивачки у частині стягнення аліментів на утримання синів по 1000 гривень щомісячно слід визнати підставними та задоволити їх.

Що стосується вимог позивачки про стягнення із відповідача щомісячно додаткових витрат на лікування їх сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, то такі вимоги також підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів, а також той з батьків, до кого така вимога не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами ( розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Судом встановлено, що син сторін ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною-інвалідом, який проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні.

Вищевказаний факт підтверджується оглянутим в судовому засіданні посвідченням, серії ААБ № 137262, виданим 14 березня 2011 року Управлінням соціального захисту населення Бережанської РДА та поясненням позивачки, яка зазначила, що їх син ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства. У нього вроджена деформація лівої нижньої кінцівки (гомілки та стопи), він з народження постійно проходить курс лікування у відділенні пластичної і реконструктивної мікрохірургії в Національній дитячій спеціалізований лікарні Охмадит в місті Києві, що потребує значних затрат. З 2013 року син переніс вісім операцій, через свій стан здоровя він постійно потребує додаткового догляду та лікування. Вона ж, доглядаючи сина, має лише мізерну соціальну допомогу на дитину-інваліда, яка навіть частково не покриває її реальних витрат на лікування, а відповідач в даний час зовсім не цікавиться сином, хоч знає, що він потребує додаткових витрат на лікування. Далі позивачка пояснила, що хоч син вже сам ходить, однак у нього одна нога більша від другої, а тому вона вимушена купувати одночасно йому дві пари однакового взуття різного розміру, яке він швидко нищить через те, що внаслідок деформації гомілки викривляє його.

Пояснення позивачки підтверджуються виписками із медичної картки стаціонарного хворого, заведеними у Національній дитячій спеціалізований лікарні Охмадит на імя ОСОБА_2.

А так як позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні та долученими до матеріалів справи письмовими доказами позивачкою доведено, що їх неповнолітній син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, має незадовільний стан здоровя, визнаний інвалідом та внаслідок чого потребує додаткових витрат, а відповідач, будучи належним чином повідомленим, у судове

засідання не зявився, не надіслав суду свого заперечення заявленим вимогам, а тому суд із врахуваням вищезазначеного вважає за необхідне позовні вимоги позивачки у цій частині визнати підставними і задоволити їх.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 15, 60, 212- 215, 218, 224, 226, 292, 294 ЦПК України та ст. ст.180-182, 184, 185 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Стягувати щомісячно із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину.

Стягнення аліментів розпочати з 2 серпня 2017 року і продовжувати до досягнення дітьми повноліття.

Стягувати щомісячно із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, в користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області ОСОБА_6