Справа № 362/2336/17
Провадження № 6/362/64/17
У Х В А Л А

12.05.2017 року суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Л.М., розглянувши подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 про примусове входження до житлових приміщень, боржник: ОСОБА_2, стягувач: ПАТ «Державний експотно-імпортний Банк України»,-

В С Т А Н О В И В :

20.12.2016 р. державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 з метою опису і арешту майна боржника, з подальшою реалізацією для виконання рішення суду в примусовому порядку.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

При цьому частиною 2 вказаної статті передбачено імперативну норму, якою встановлено, що суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У відповідності до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку, як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України, міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.ст. 1, 10 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Державний виконавець, приватний виконавець зобовязані вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника, за яким на виконавця (державного, приватного) покладено обовязок по проведенню виконавчих дій щодо виявлення майна, його арешту (опису), вилучення та примусової реалізації.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у звязку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Згідно з положеннями п. 13 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права, обовязковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та обєктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Матеріали подання, якими обґрунтував державний виконавець свої вимоги, не містять доказів про те, що боржника було повідомлено про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про проведення виконавчих дій з виходом до належного їй нерухомого майна, виклик на прийом до державного виконавця, оскільки державним виконавцем надано суду лише копії вказаних постанов, копію листа про виклик, що не є підтвердженням отримання боржником кореспонденції від державного виконавця. Крім того, державним виконавцем неповно викладені обставини, якими він обґрунтовує своє подання, так як заявником не надано доказів які б свідчили про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутись і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Також суду неможливо встановити та з подання державного виконавця не вбачається, чи відсутність доступу до житлового приміщення зумовлена свідомими діями боржника, спрямованими на перешкоджання діям державного виконавця, або ж це повязано із відсутністю власника у квартирі з обєктивних причин. Крім того, заявником не конкретизовано, з якою метою необхідне надання дозволу на приусове входження до житлового приміщення, прохальна частина заяви потребує конкретизації.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 376, 119-121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 про примусове входження до житлових приміщень, боржник: ОСОБА_2, стягувач: ПАТ «Державний експотно-імпортний Банк України»,- залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом пяти днів з отримання копії ухвали.

Суддя Л.М.Кравченко