Справа № 758/4409/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання правочину недійсним.

Позивач, представник позивача повторно не з'явились в судове засідання, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання також не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідачкою ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлено клопотання про залишення позову без розгляду відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у зв'язку із повторною неявкою в судове засідання позивача, повідомленого належним чином та не повідомлення ним про причину повторної неявки, а також просить вирішити питання про скасування заходів забезпечення позову.

Заслухавши клопотання відповідачки ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що клопотання про залишення позову без розгляду, а також про скасування забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так відповідно до п. 1 статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Прецедентними рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Саме з цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Частина третя статті 169 ЦПК України, яка кореспондується із п. 3 ч. 1 ст. 207, визначає, що у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, без поважної причини або неповідомлення ним про причину повторної неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

З системного аналізу вказаних норм цивільного процесуального закону можна зробити висновок, що вони направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання сторонами своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з'являються до суду. Залишення позову без розгляду в даному випадку не є правом суду, а є його обов'язком, оскільки така дія є процесуальною забороною.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач про судові засідання призначені на 24.04.2017 року та 29.05.2017 року був повідомлений вчасно та належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, однак в назначені судом дати судових засідань не з'явився, не повідомив про причини своєї неявки та будь-яких клопотань (заяв), відповідно до вимог ст. 158 ЦПК України, про розгляд справи за його відсутності до суду не подав.

З врахуванням вищевикладеного, а також встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку про доведеність необхідності залишення позовної заяви позивача без розгляду у зв'язку із його повторною неявкою в судове засідання, належним чином повідомленого про дату та час судового засідання і неповідомлення суду про причини своєї повторної неявки.

Крім того, стаття 151 ЦПК України визначає, що підставою застосування заходів для забезпечення позову - є те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 своєї Постанови від 22.12.2006 року, № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснив, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що клопотання відповідачки ОСОБА_4 знайшло своє доведення в судовому засіданні, є таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, а тому підлягає задоволенню, позов залишенню без розгляду, а заходи забезпечення позову скасуванню.

На підставі викладеного, Постанови Пленум Верховного Суду України від 22.12.2006 року, № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 151, 154 ,169, 207 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним - залишити без розгляду.

Скасувати арешт з автомобіля марки Lexus, модель - RХ 350, випуск - 2007 року, колір - бежевий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, дата первинної реєстрації - 04.09.2007 року, який належить на праві власності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, накладений ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06.06.2014 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко