Справа № 2-746/2009
Провадження № 22-ц/779/1559/2017
Головуючий у 1 інстанції Бондаренко Г.Ю.
Суддя-доповідач Малєєв
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря - Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2009 року позов задоволено - шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 16).

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 68-71).

Відповідач ОСОБА_1 оскаржив указане заочне рішення в апеляційному порядку з наступних мотивів.

Ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції не врахував: фактичні взаємини відповідача з дружиною; що відповідач не отримував повідомлень про розгляд справи та не міг повідомити суд про причини неявки в судові засідання, оскільки перебував за кордоном, а судові повістки отримувала за відповідача сама позивачка; що причиною позову про розірвання шлюбу було бажання позивачки позбавити відповідача прав на їх спільний будинок, а відтак, і можливості позиватись щодо поділу спільного майна подружжя; що шлюб між сторонами не є формальним, відповідач любить дружину і бажає зберегти сім'ю; що свідчення позивачки не підтверджені жодними доказами; ін..

Просить скасувати заочне рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2009 року, в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Позивачка заперечила проти перегляду заочного рішення, оскільки за останні 17 років подружнього життя між сторонами не було, відповідач не намагався примиритися, зберегти сім'ю, не забезпечував її матеріально, а закордонном проживав у фактичних шлюбних відносинах з іншими жінками. Позивачка стверджує, що з часу одруження з відповідачем між ними постійно були конфлікти, він морально травмував її, дітей, зловживав алкоголем, піднімав руку на дружину, запевняв, що вона йому не потрібна, а виїхавши закордон залишив позивачці борги. Повернувшись в 2017 році на Україну погрожував позивачці розправою, хуліганив, про що складено відповідні заяви в поліцію. Про розірвання шлюбу відповідачу було відомо, оскільки про це йому повідомляли в телефонних розмовах, в т.ч. і в 2009 році йому про це йому наголосила їх спільна донька (а.с. 44-46).

В судове засідання апелянт не з`явився, про причини суд не повідомив.

Відповідачка та її представник ОСОБА_3 апеляцію заперечили. Вказали, що шлюб розірвано ще у 2009 році і відповідач про це добре знав, що було встановлено в суді першої інстанції. Сім`ї не існує, діти повнолітні, спору щодо майна немає. Шлюб розірвано і поновлено бути не може.

За наслідками розгляду апеляційний суд вважає необхідним апеляцію відхилити з таких мотивів.

Суд першої інстанції, враховуючи приписи ст.ст. 110, 112 СК України, дійшов обґрунтованого висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати як такий, що існував формально, оскільки на час розгляду справи подружні відносини між сторонами припинились, ОСОБА_1 дев'ять років як подружжя не проживали, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечило інтересам позивачки.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи приписи Сімейного кодексу України, ст. ст. 232, 303 ЦПК України та обставини, встановлені ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2017 року про перегляд заочного рішення (а.с. 68-71).

Твердження апелянта, що він не отримував повідомлень про розгляд справи та не міг повідомити суд про причини неявки в судові засідання, оскільки перебував нелегально за кордоном, а судові повістки отримувала за відповідача сама позивачка, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 59, ст. 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт в порушення вищесказаного не підтвердив суду поважність причин неявки в судове засідання 29.12.2009 (наявна в матеріалах справи довідка Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с. 58) не підтверджує перетину державного кордону України відповідачем у період з 2000 по 2012 роки), не представив будь-яких інших доказів, які мають істотне значення для вирішення справи, в т.ч. доводи відповідача щодо спроб відновити подружнє життя заперечено позивачкою, показами свідків, зокрема спільної доньки ОСОБА_4 (а.с. 69).

Обставини, з якими апелянт пов`язував незаконність та необґрунтованість судового рішення - підтримання сімейних стосунків між сторонами, незнання про розірвання шлюбу, участь у матеріальному забезпеченні сім`ї та обман суду з боку відповідачки та процесуальні порушення суду - матеріалами справи не підтверджуються.

Тому апеляційну скаргу належить відхилити, рішення суду залишщити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк