АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, поданого в особі Головного територіального управління юстиції у Київській області до ОСОБА_1 про забезпечення повернення дитини,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3, поданого в особі Головного територіального управління юстиції у Київській області до ОСОБА_1 про забезпечення повернення дитини.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути позовну заяву позивачеві для її подання за місцем проживання відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Головне територіальне управління юстиції у Київській області звернулося в інтересах ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1 про забезпечення повернення дитини.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3, поданого в особі Головного територіального управління юстиції у Київській області до ОСОБА_1 про забезпечення повернення дитини.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява відповідає за формою і змістом ст.ст. 119, 120 ЦПК України і відповідно до положень ч.13 ст.110 ЦПК України пред'явлена за місцезнаходженнямГоловного територіального управління юстиції у Київській області, а саме: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15, що територіально відноситься до Дніпровського району м. Києва.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 квітня 2017 року до Міністерства юстиції України як Центрального органу України з виконання Гаазької конвенції через Центральний орган Королівства Іспанія надійшла заява ОСОБА_3 про повернення дитини.

За умовами довіреності відповідно до ст.28 Конвенції про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей ОСОБА_3 уповноважила Центральний орган України та його представників діяти від її імені та вживати всі необхідні заходи, пов'язані з поверненням до Королівства Іспанії дитини ОСОБА_1 (а.с.20).

За загальним правилом згідно ч.1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому закономпорядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Частина 13 ст.110 ЦПК України передбачає альтернативну підсудність - позови Міністерства юстиції України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, в інтересах і за довіреністю позивача, який не має в Україні зареєстрованого місця проживання чи перебування, можуть також пред'являтися за місцезнаходженням міністерства або його територіальних органів.

Право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (ст. 109 ЦПК України) і правилом альтернативної підсудності (ст.110 ЦПК України) підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням № 44/2013 від 07.06.2013 року Судом по розгляду справ жорстокого поводження з жінками № один АДРЕСА_4 розірвано шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_1, опіку над неповнолітнім сином ОСОБА_5 надано матері ОСОБА_4, використання і користування сімейною домівкою, розташованою в АДРЕСА_4 за наступною адресою: АДРЕСА_2, та сімейного начиння призначено матері, оскільки їй надається нагляд за опікою за неповнолітнім ОСОБА_1 (а.с.36-51).

Таким чином, вказаним судовим рішенням підтверджується, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання у Королівстві Іспанія, і при цьому ОСОБА_3 разом з малолітнім сином ОСОБА_1 зареєстровані за вказаною адресою у АДРЕСА_4, що підтверджується і випискою з інформаційного реєстру щодо прописаних осіб в місці проживання, копія якої міститься в матеріалах справи.

Враховуючи, що Головне територіальне управління юстиції в Київській області територіально розташоване у Дніпровському районі м. Києва і позов пред'явлено в інтересах ОСОБА_3, яка зареєстрована за місцем постійного проживання у АДРЕСА_4, Головне територіальне управління юстиції в Київській області правомірно скористалося своїм правом, закріпленим ч.13 ст.110 ЦПК України на пред'явлення позову за своїм місцезнаходженням.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання в Україні та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, з посиланням на довіреність, що була видана ОСОБА_3 своїй дочці ОСОБА_6 для представництва її інтересів в судах, державних органах та установах, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана довіреність не являється належним доказом підтвердження реєстрації місця проживання чи перебування особи відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того, доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 має у власності квартиру АДРЕСА_1 з посиланням на Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, колегія суддів оцінює критично, оскільки це жодним чином не свідчить про факт проживання ОСОБА_3 у вказаній квартирі, а лише підтверджує її право власності на вказане нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: