Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 17 лютого 2015 року за допомогою системи «Приват24» вона перерахувала зі своєї картки на розрахунковий рахунок відповідача суму в розмірі 99 997 грн.

Посилаючись на те, що вказана сума була перерахована нею помилково і відповідач володіє нею безпідставно, позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України стягнути на її користь з ОСОБА_5 суму безпідставно набутих коштів у розмірі 99 997 грн, а також відсотки за неправомірне користування коштами у сумі 21 518 грн 54 коп., інфляційні втрати - 35 118 грн 95 коп. та 3 % річних - 2 367 грн 05 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року скасовано в частині відмови в стягненні безпідставно набутих коштів у розмірі 99 997 грн та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті кошти у розмірі 99 997 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції й передати справу на новий апеляційний розгляд, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_4 у стягненні безпідставно набутих коштів у розмірі 99 997 грн підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення в цій частині, оскільки були доведені усі умови, за наявності яких виникають зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна, у тому числі факту набуття майна відповідачем за рахунок позивача, та необхідності застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України.

Правильними є висновки апеляційного суду і щодо безпідставності заявлених позивачем вимог про стягнення на підставі ч. 2 ст. 1214 та ст. 625 ЦК України сум за користування коштами та прострочення виконання зобов'язання, оскільки позивач необґрунтовано просив стягнути зазначені кошти з 17 лютого 2015 року, тобто з дня перерахування їх відповідачу, тоді як з даним позовом вона звернулася у вересні 2015 року. Доказів отримання відповідачем вимоги про повернення коштів позивач до суду не надала, отже правильними є висновки апеляційного суду про те, що встановити дату з якої у відповідача виник обов'язок повернути кошти позивачу, за таких обставин неможливо.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

О.В.Попович