АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3745/17 Справа № 202/1544/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2017 року

за заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2017 року у задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про її скасування та постановлення нової про задоволення його заяви про забезпечення позову.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а ухвалу скасувати з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача у поданій заяві про забезпечення позову не обґрунтовано застосування саме такого виду забезпечення позову як накладення арешту, не наведено доказів і мотивів, з яких представник позивача дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

З таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Статтею 152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому посилалось на те, що 27.04.2011 року відповідачка отримала від банку кредитні кошти на банківську картку, свої зобовязання по поверненню кредиту та відсотків належним чином не виконувала, у звязку з чим, станом на 31.01.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 46 404,59 грн.

Того ж дня позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову в якій він просив шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 30,8 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину квартири загальною площею 55,6 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, оскільки відповідач може вчинити дії, які можуть утруднити чи зробити не можливим виконання рішення.

Згідно роз'яснень п. 4 та 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», передбачено, що відповідно до частини першої статті 153 ЦПК заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку з цим вжиття заходів забезпечення

позову можливе не лише при проведенні попереднього судового

засідання, здійсненні процесуальних дій з підготовки справи до

судового розгляду чи під час судового розгляду, а й одночасно з

відкриттям провадження у справі чи після постановлення такої

ухвали. Винятком є заява про забезпечення позову з метою

запобігання порушення права інтелектуальної власності, яка може

бути подана та підлягає розгляду до подання позовної заяви

(частина четверта статті 151 ЦПК).

Заява про забезпечення позову за змістом повинна відповідати вимогам частини

другої статті 151 ЦПК. Клопотання про забезпечення

позову може міститись як безпосередньо в позовній заяві, так і в

окремій заяві.

Вживаючи заходи забезпечення позову, необхідно враховувати

роз'яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від

22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування

судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв

про забезпечення позову".

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен

враховувати, що ця обставина може спричинити шкоду відповідачеві

та іншим особам. У зв'язку з цим суд чи суддя повинні роз'яснити

позивачеві, який просить забезпечити позов, наслідки можливого

завдання відповідачеві збитків і за наявності для цього

відповідних підстав вимагати застави.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції вказані вимоги закону та пленуму не врахував, належним чином не перевірив відповідність самої заяви вимогам частини другої статті 151 ЦПК, не врахував правила ст. 153 ЦПК України, не перевірив відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам та чи є ризик, що відповідач до моменту прийняття судом рішення по справі може здійснити відчуження нерухомого майна та передчасно дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Крім того, як убачається з матеріалів справи заява про забезпечення позову надійшла до суду разом з позовною заявою.

Так, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2017 року, тобто складом суду, у відкритому судовому засіданні було вирішено питання щодо забезпечення позову. Однак, провадження у вказаній справі було відкрито лише 15 березня 2017 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2017 року - скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає провадженню у справі.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П. Красвітна

ОСОБА_3