Справа №581/351/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Кузьмінський О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1379/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря - Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 04 липня 2017 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 16 липня 2013 року між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань станом на 31 березня 2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 17964 грн. 23 коп., з яких: 476 грн. 38 коп. - заборгованість за кредитом, 12856 грн. 22 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3300 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 831 грн. 63 коп. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 04 липня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16 липня 2013 року, що виникла станом на 31 березня 2017 року, в сумі 713 грн. 77 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 476 грн. 38 коп. та заборгованості по процентам в сумі 237 грн. 39 коп., а також 64 грн. судового збору.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені, комісії та штрафів відмовлено.

Вказане заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення усієї суми заборгованості по процентам за користування кредитом, пені, комісії та штрафів і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. При цьому, в іншій частині, тобто в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, заочне рішення місцевого суду позивач просить залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не врахував обставини того, що підписавши анкету-заяву, позичальник уклав договір про надання банківських послуг, складовою частиною якого є Пам'ятка клієнта, Тарифи та Умови і Правила надання банківських послуг, які він зобов'язався виконувати. Також позивач зауважує, що Умови та Правила надання банківських послуг разом з Тарифами банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку і на офіційному сайті. До того ж, як вважає позивач, відсутність підпису позичальника на цих Умовах та Правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутності договірних відносин між сторонами та відсутність заборгованості. В апеляційній скарзі також йдеться про те, що позичальник користувався грошовими коштами, частково сплачував заборгованість за договором, в тому числі відсотки, пеню, комісію, отже, на думку банку, визнав свої зобов'язання за угодою та розміри встановлених обов'язкових платежів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300 грн. на платіжну картку, який того ж дня, тобто 16 липня 2013 року, був збільшений до 500 грн., з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, термін дії якої був встановлений до вересня 2016 року (а.с. 5, 52).

Кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 31 березня 2017 року ОСОБА_3 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 17964 грн. 23 коп., яка складається із: 476 грн. 38 коп. заборгованості за кредитом, 12856 грн. 22 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3300 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 831 грн. 63 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 4).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що укладеним між сторонами кредитним договором не встановлений розмір процентів за користування кредитними коштами, тому дійшов висновку про стягнення процентів у розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, комісії та штрафів, суд першої інстанції послався на те, що їх розрахунки позивач обґрунтовував Умовами і Правилами надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача, тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, враховуючи, що сама анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг таких умов не містить.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

За вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.

Отже, у разі волевиявлення сторін доповнити або змінити умови кредитного договору, або врегулювати певні положення шляхом залучення до локальних нормативно-правових актів (наказів, статутів, положень, правил, інструкцій тощо), такі доповнення/зміни до договору повинні бути підписані його сторонами.

Відповідно до положень частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, банк, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, пені, комісії та штрафів, посилався на Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якими встановлена базова процентна ставка у розмірі 2,5% в місяць, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів та штрафи за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, а також на Умови і правила надання банківських послуг, пунктом 2.1.1.7.6 яких передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Штраф обліковується на окремому рахунку та підлягає сплаті у першу чергу (а.с. 6, 7-30).

Проте, зазначені як Тарифи, так і Умови не містять підпису відповідача. При цьому, позивач не надав, а матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Тарифи і Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Тарифи і Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно, що він взяв на себе зобов'язання зі сплати процентів саме у визначеному Тарифами розмірі, а також зобов'язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

В той же час, підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг не містить умов ні щодо процентної ставки за користування кредитними коштами, ні щодо порядку нарахування пені, комісії та штрафів (а.с. 5).

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами у розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України, починаючи з 01 жовтня 2014 року до 31 березня 2017 року, ураховуючи, що відповідач протягом липня 2013 року по вересень 2014 року активно користувався кредитною карткою, в тому числі, сплачував банку поточні платежі по кредиту та періодично погашав заборгованість. Зокрема, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість у відповідача почала виникати ще у лютому 2014 року, однак, ураховуючи, що відповідач періодично погашав вказану заборгованість, сплачуючи кошти, які банк самостійно спрямовував на погашення заборгованості по комісії, процентам та тілу кредиту, а останній платіж був здійснений відповідачем 19 вересня 2014 року в сумі 50 грн. (а.с. 4), тому висновок суду про стягнення з відповідача на користь банку процентів за користування кредитними коштами саме з 01 жовтня 2014 року, тобто з першого дня місяця, в якому права банка щодо належного виконання відповідачем зобов'язання з повернення кредиту були порушені, колегія суддів вважає законним і обґрунтованим.

Також, на думку колегії суддів, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по сплаті неустойки, комісії і пені, з огляду на те, що розрахунки вказаних сум позивач обґрунтовував умовами, викладеними у Тарифах та Умовами і правилами надання банківських послуг, які всупереч вимогам ст. ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не містять підпису відповідача, у зв'язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору.

Така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року, № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року та № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, інформація про які є загальнодоступною та погодився з ними, що підтверджується, на думку банку, тим, що він частково сплачував заборгованість за кредитним договором, не заслуговують на увагу колегії суддів, так як факт існування між сторонами зобов'язальних правовідносин з приводу повернення отриманого відповідачем кредиту був встановлений судом першої інстанції. Однак, як правильно вказав суд, позивач не довів, що відповідач взяв на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів саме на тих умовах, на яких банк наполягав як на підставу для задоволення позову, з огляду на те, що банк на власний розсуд спрямовував сплачені відповідачем кошти для погашення кредитної заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування заочного рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи і дав їм належну оцінку, тому оскаржуване заочне рішення є законним і обґрунтованим, так як відповідає нормам матеріального і процесуального права, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314, ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити, а заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 04 липня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -