Справа № 442/7443/17
Провадження № 2/442/2561/2017
УХВАЛА

п р о з а л и ш е н н я п о з о в н о ї з а я в и б е з р у х у

"24" жовтня 2017 р. м. Дрогобич

Суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Курус Р.І., розглянувши позовну заяву Заступника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради, за участю третьої особи на стороні позивача КНП «Дрогобицька міська лікарня №1», до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочину,-

в с т а н о в и л а :

23.10.2017 року до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшла позовна заява заступника Заступника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради, за участю третьої особи на стороні позивача КНП «Дрогобицька міська лікарня №1», до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порядок звернення до суду з позовною заявою урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання заяви має відбуватись з дотриманням певних умов, які передбачені, зокрема, в статті 119 ЦПК України.

Наслідком недотримання зазначених умов є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо цей недолік не буде усунуто у строк, установлений судом, визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві (стаття 121 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обовязків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи наведене, вважаю, що зазначена заява підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частини другої статті 45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього Кодексу.

Частинами першою та третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частиною четвертою вказаної вище норми передбачено, що прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобовязаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного субєкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Заступник керівника Дрогобицької місцевої прокуратури, обґрунтовуючи своє представництво в інтересах Дрогобицької міської ради та КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» в позовній заяві посилається на те, що ненадходження чи несвоєчасне надходження коштів за витрати, понесені на лікування потерпілих від злочину в цілому завдають суттєвої шкоди медичному закладу.

Однак, частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому субєкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Таким чином, у позовній заяві не викладені обставини та не зазначено доказів щодо невжиття Дрогобицькою міською радою та КНП «Дрогобицька міська лікарня» №1» заходів щодо стягнення заборгованості з відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, чим зумовлено таке невжиття заходів та які дії вчинено прокурором з метою зясування цих обставин.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно частини 2 статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Законом України «Про судовий збір» визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Позивач у позовній заяві посилається на п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», зокрема, що під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому вважає що має пільги щодо сплати судового збору.

Однак, згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже приходжу до висновку, що відшкодування витрат закладові охорони здоров"я на лікування потерпілого від цього злочину не є відшкодуванням матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому за подання позовної заяви про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину необхідно сплатити судовий збір відповідно до розміру ставок судового збору, за подання позовної заяви майнового характеру.

Відповідно до пункту першому частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено розміри судового збору за подачу позовної заяви майнового характеру юридичною особою, 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (1600 грн.), в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу про залишення позову без руху, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин, позивачу необхідно надати докази щодо невжиття заходів Дрогобицькою міською радою та КНП «Дрогобицька міська лікарня» №1» щодо стягнення заборгованості з відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, чим зумовлено таке невжиття заходів та які дії вчинено прокурором з метою зясування цих обставин, а також сплатити судовий збір у розмірі 1600 грн. за наступними реквізитами: Дрогобицьке УДКСУ; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38007496; Банк отримувача - ГУДКCУ у Львівській області; Код банку отримувача (МФО) - 825014; Рахунок отримувача 0014; Код класифікації доходів бюджету 22030101; Призначення платежу 101, та надати до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області оригінал платіжного доручення.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119-121 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

у х в а л и л а:

Позовну заяву Заступника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради, за участю третьої особи на стороні позивача КНП «Дрогобицька міська лікарня №1», до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, - залишити без руху.

Повідомити Заступника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви в пятиденний термін з дня отримання копії ухвали.

Роз'яснити позивачу, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною та йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя