Справа № 347/1734/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2017 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області у складі головуючого судді Турянського І.Є., секретаря Лазорик Л.В., розглянувши у відкритому (заочному) судовому засіданні в залі суду в м. Косові справу за позовом ОСОБА_1 до Геник (д.п.Яким"юк) ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до відповідачки з позовом про розірвання шлюбу зареєстрованого 25.11.1997 року у виконкомі Вербовецької сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області, про що було зроблено актовий запис № 34.

Сторони в шлюбі неповнолітніх дітей не мають.

В судове засідання позивач не зявився, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримує повністю, а справу просить розглядати без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Із позовних вимог вбачається, що спільне сімейне життя між сторонами не склалось через те, що вони не зійшлися характерами та розлюбили одне одного. Більше шести років сторони спільно не проживають та не підтримують подружніх відносин. Подальше спільне життя і збереження сім"ї стали неможливими, адже сім"ї як такої, не існує. Ввважає, що шлюб носить формальний характер і примирення між ними неможливе.

Відповідачка в судове засідання не зявилася повторно, хоча про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не подавала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України.

Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ч.1 ст.110 СК України.

Згідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 25.11.1997 року у виконкомі Вербовецької сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області, про що було зроблено актовий запис № 34, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НМ №181604 виданим повторно 08.09.2017 року (а.с.4). Однак, на даний час, зазначені в позовній заяві обставини свідчать про те, що надії на збереження сімї немає, а шлюб між сторонами носить формальний характер. Крім того, позивач миритися не бажає, а відповідачка в судове засідання не зявилася і свою думку з цього приводу не висловила, що вказує на її байдуже ставлення до питання збереження сім"ї.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

А тому, з урахуванням вищенаведених обставин та в інтересах сторін, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки шляхів для збереження сімї суд не вбачає.

Згідно до ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка в судове засідання не з"явилася і свою думку з цього приводу не виразила.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 104, 110-112, 113 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, та керуючись ст.ст. 213-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Шлюб між ОСОБА_1 та Геник (д.п.Яким"юк) ОСОБА_2, зареєстрований 25.11.1997 року у виконкомі Вербовецької сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області, про що було зроблено актовий запис № 34, - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Івано-Франківської області через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Турянський І.Є.