Справа № 352/665/17
Провадження № 2/352/654/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Струтинського Р.Р.,

секретаря Бардюк-Кавецької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Ганнусівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання права власності на майно,-

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися з позовом до відповідача про визнання права власності на майно.Свої позовні вимоги обґрунтували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько, дід та чоловік, ОСОБА_4, який був власником жилого будиноку, як голова колгоспного двору, в АДРЕСА_1, який відносився до типу - колгоспний двір. На момент вступу в дію Закону України „Про власність" в колгоспному (селянському одноосібному) дворі проживали ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і кожному з них належало на праві спільної сумісної власності по ? частині домоволодіння, як членам колишнього колгоспного двору. 06.10.2010 року ОСОБА_4, при житті, склав заповіт про те, що після його смерті, все належне йому майно заповідає ОСОБА_1. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно в т.ч. на ? частину будинковолодіння в АДРЕСА_1. Вона, ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом. Крім неї спадкоємцем за законом першої черги її моя мама ОСОБА_3 У зв'язку з тим, що остання є пенсіонером тому, відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України, має право на обов'язкову частку у спадковому майні незалежно від змісту заповіту. Однак ОСОБА_3 19.02.2014 року подала до нотаріальної контори заяву про відмову від своїх спадкових прав. Інших спадкоємців на майно покійного за законом або заповітом, які б у встановленому законом порядку заявили про свої спадкові права, немає. Вона прийняла спадщину, тобто 1/4 частку, після смерті ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За таких обставин їй, ОСОБА_1, належить право власності на ? частину спірного будинковолодіння з підстав належності ? частини як члену колишнього колгоспного двору, ? частина - в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 Їм, ОСОБА_3, ОСОБА_2, належить право власності кожного на 1/4 частину домоволодіння, як членам колишнього колгоспного двору. Проте, в Тисменицькій районній державній нотаріальній конторі їй, ОСОБА_1, відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв'язку з тим, що будинковолодіння є колгоспним двором і співвласниками є всі члени двору та рекомендовано звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з»явились. Від представника позивача надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилися. Від них надійшли заяви, у яких вони просили справу розглядати без їх участі, позов підтримують, просили його задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько, дід та чоловік позивачів, ОСОБА_4 (а.с.6). 04.05.1989 року виконавчим комітетом Ганнусівської сільської ради, голові колгоспного двору ОСОБА_4, видано свідоцтво про право власності на жилий будинок в АДРЕСА_1 (а.с.13). Свідоцтво про право власності видано на підставі рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів №63 від 12.04.1989 року, а будинковолодіння належить до колгоспного двору. На підставі зазначеного вище свідоцтва, Івано-Франківським ОБТІ, за ОСОБА_4, зареєстровано право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1. Інвентарна вартість домоволодіння становить 504344 грн.

Перелічені вище обставини підтверджуються довідкою Ганннусівської сільської ради № 934 від 14.12.2016 року (а.с.22), технічним паспортом та копією свідоцтва про право власності (а.с.14-16), а також довідкою ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» від 28.02.2014 року за № 00015 (а.с.17).

Статтями 121, 123 ЦК України (в редакції 1963 року) було встановлено, що майно колгоспного двору належить його членам в рівних частках на засадах спільної сумісної власності.

15 квітня 1991 року вступив в дію Закон України „Про власність". На момент вступу в дію Закону України „Про власність" в колгоспному (селянському одноосібному) дворі проживали ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Даний факт підтверджено довідкою, виданою довідкою Ганннусівською сільською радою № 95 від 19.02.2014 року (а.с.23).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" - положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

б) розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, у відповідності зі ст.ст.121, 123 ЦК України (в редакції 1963 року) до набрання чинності Закону України „Про власність", станом на 15.04.1991 року, ніхто, із вище зазначених осіб, не втратив право на частку в майні колгоспного двору.

У зв'язку із зазначеними вище обставинами ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, стали співвласниками будинковолодіння в рівних долях, тобто нам належало на праві спільної сумісної власності по ? частині домоволодіння, як членам колишнього колгоспного двору.

06.10.2010 року ОСОБА_4, при житті, склав заповіт, який було посвідчено секретарем виконкому Ганнусівської сільської ради та внесено в реєстр за №96 про те, що після його смерті, все належне йому майно заповідає ОСОБА_1 (а.с.18).

Згідно вищевказаної довідки Ганнусівської сільської ради від 14.12.2016 року даний заповіт не змінювався і не відмінявся та витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 16.01.2015 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно в т.ч. на ? частину будинковолодіння в АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_1, є спадкоємцем за заповітом. Крім неї спадкоємцем за законом першої черги є позивач ОСОБА_3 У зв'язку з тим, що остання є пенсіонером тому, відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України, має право на обов'язкову частку у спадковому майні незалежно від змісту заповіту. Однак ОСОБА_3 19.02.2014 року подала до нотаріальної контори заяву про відмову від своїх спадкових прав.

Інших спадкоємців на майно покійного за законом або заповітом, які б у встановленому законом порядку заявили про свої спадкові права, немає.

Відповідно до вимог ст. ст. 1235, 1268-1270 ЦК України позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, 1/4 частку, після смерті ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Ганнусівської сільської ради від 14.12.2016 року за №934. Заяву про відмову від спадщини я до ДНК не подавала.

Отже, позивачу ОСОБА_1 належить право власності на ? частину спірного будинковолодіння з підстав належності ? частини як члену колишнього колгоспного двору, ? частина - в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4.

Позивачам ОСОБА_3, ОСОБА_2 належить право власності кожного на 1/4 частину домоволодіння, як членам колишнього колгоспного двору.

Проте, в Тисменицькій районній державній нотаріальній конторі позивачу ОСОБА_1, відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв'язку з тим, що будинковолодіння є колгоспним двором і співвласниками є всі члени двору, тому неможливо встановити спадкову масу, що підтверджується постановою РДНК про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11.04.2017 року за №366/02-31.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, здобутими по справі доказами, стверджується, що позовні вимоги є підставними і обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст. 386, 392, 1217, 1222, 1223, 1235, 1261, 1268 ч. 1, 3 ЦК України, Постанови Пленуму ВСУ „Про практику у справах за позовами про захист прав приватної власності" від 22.12.1995 року № 20 та керуючись ст. 213- 215 ЦПК Укаїни, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину будинковолодіння в АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину будинковолодіння в АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину будинковолодіння в АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Р.Р.Струтинський