Справа № 468/1375/15-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

08.11.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчук С.В., при секретарі Хижняк К.А. розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення права добросусідства,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення права добросусідства. На підтвердження позовних вимог в заяві вказав, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки, розташований в селі Добра Криниця Баштанського району Миколаївської області по вулиці ім. 4-го ГКККК 37. Відповідач є власником будинку, що розташований в селі Добра Криниця Баштанського району Миколаївської області по вулиці ім. 4-го ГКККК 39, що межує з його (позивача) земельною ділянкою. Земельна ділянка відповідача не приватизована. Його земельна ділянка та земельна ділянка відповідача були розділені огорожею. При розробці проектної документації з землеустрою з відповідачем були погодженні межі земельної ділянки. В квітні місяці 2014 року відповідач ОСОБА_2 самовільно зламала огорожу, що розділяла їх земельні ділянки і перемістила межу на 0,55 м. в глиб його (позивача) території та почала будівництво гаражу. Відповідачем ігноруються неодноразові вимоги позивача що заборони подальшого будівництва стіни гаражу. Позивачем було здійснено контрольний замір земельної ділянки, по результатам якого було підтверджено, що його земельна ділянка не збільшена та не зменшена і відповідає розмірам, зазначеним в відповідному Державному акті на право власності на земельну ділянку, який виготовлений позивачем в 2010 році та на думку позивача підтверджує, що вимір по фактичному користуванню і межовими знаками є огорожа, яка встановлена відповідачем близько 20 років. Погоджуючи межі земельної ділянки у 2015 році відповідач, як суміжний землекористувач відмовилась ставити підпис в акті прийомки-передачі межових знаків. На думку позивача відповідачем розпочато забудову гаражу без урахування його інтересів, що є порушенням прав добросусідства та перешкодою для використання належної йому земельної ділянки. На підставі викладеного позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні належною йому вищевказаною земельною ділянкою шляхом демонтування побудованої стіни та відновлення межі земельної ділянки згідно технічної документації, відступивши на 0,55 м. з його території.

16.12.2015 року позивачем було подано до суду доповнення до позовної заяви (т.1, а.с.99), в якій він вказав, що у 2014 році він замови і виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки. Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 21.07.25014 року був підписаний усіма суміжниками, окрім відповідача ОСОБА_2, яка відмовилась погодити межу від А до Е та порушила її. На думку позивача своєю відмовою в погодженні меж відповідач чинить йому , як власнику земельної ділянки, перешкоди у користуванні земельною ділянкою, а тому позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою і у примусовому порядку зобовязати відповідача підписати акт погодження меж земельної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність.

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва про право власності на житло від 28.05.1993 року; копію Державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.01.2010 року; копію технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування жилого будинку в селі Добра Криниця вул. 4-го ГКККК 37; копію технічного паспорту на житловий будинок №37 по вулиці 4-го ГККК с. Добра Криниця ; копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ 15; схематичне зображення порушення межових знаків від точки Е до А - присадибна ділянка ОСОБА_2; копію повідомлення Інспекції ДАБК у Миколаївській області від 27.06.2014 року; повідомлення Доброкриничанської сільської ради від 03.07.2014 року; акт контрольного перемірювання земельної ділянки від 16.07.2014 року; довідки Доброкриничанської сільської ради від 09.07.2015 року та 17.07.2015 року; фотозображення; копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на імя ОСОБА_2; копію рішення Доброкриничанської сільської ради 2015 року за №5; викопіювання з генерального плану; копію технічного паспорту на житловий будинок №39 по вулиці 4-го ГКККК; копію свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1993 року; повідомлення Державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області; довідку Доброкриничанської сільської ради від 25.07.2014 року; копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, належної ОСОБА_1; копію технічного паспорту на житловий будинок №36 по вулиці Набережна с. Добра Криниця; погосподарські книги с. Добра Криниця; копію земельної шнурової книги; акти контрольного перемірювання земельної ділянки від 05.04.2016 року та 16.05.2016 року; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.10.2014 року; копію свідоцтва про право на спадину за законом; висновок експерта №17-654/655 від 23.08.2017 року), суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року №7 роз'яснив, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, у тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-658цс15 визначено, що відповідно до частини другої статті 152 ЗК України 2001 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки площею 0,1827 га, яка знаходяться в селі Добра Криниця Баштанського району Миколаївської області по вулиці ім. 4-го ГКККК буд. 37 і межує із земельною ділянкою, яка знаходиться у володінні відповідача ОСОБА_2

Відповідно до п. «г» та «е» ч.1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

За змістом п. «г» та «е» ч.1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законом у статтях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов'язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

За правилами статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (пункти 1.1., 1.2., 1.3).

У пунктах 4.1-4.3 Інструкції зазначено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожній особі надано право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і зазначені способи захисту таких цивільних прав та інтересів.

Отже, позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду за захистом свого порушеного відповідачем права, повинен був довести наявність фактів порушення права власності на належну йому земельну ділянку відповідачем по справі ОСОБА_2, підтвердивши такі факти відповідними доказами.

За правилами частин 1 і 2 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Доказами згідно статті 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів і не довів, що йому чиняться перешкоди у користуванні його власною земельною ділянкою, і що такі перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою чинить саме відповідач ОСОБА_2. і що збудувавши стіну господарської споруди (гараж) на межі земельних ділянок та встановивши паркан відповідач здійснив самовільний захват земельної ділянки, яка належить позивачу на праві власності.

Наявні і матеріалах справи повідомлення Доброкриничанської сільської ради від 03.07.2014 року, акт контрольного перемірювання, довідка Доброкриничанської сільської ради від 17.07.2015 року, акт повторного контрольного перемірювання від 16.05.2016 року (т.1 а.с.23,24,26, 207) суд оцінює критично та не бере їх до уваги, оскільки дані документи не є належними та допустимими доказами.

Із пояснень сторін вбачається, що позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги, стверджує, що спірну споруду відповідачем встановлено на межі земельних ділянок його та відповідача, а паркан встановлений відповідачем на його (позивача) земельній ділянці, при цьому відповідач, заперечуючи ці вимоги, стверджує, що будівництво споруди гаражу з встановленням паркану здійснюється на земельній ділянці, що належить їй.

Ці доводи позивача та заперечення відповідача не підтверджені належними й допустимими доказами.

За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши на підставі ст.212 ЦПК України всі докази, якими позивач підтверджував свої вимоги про усунення перешкод, які чинить йому відповідач, суд не встановив фактів, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

Таким чином, позивач не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, заявлених до ОСОБА_2, та відповідно до статей 10,11,60 ЦПК України не підтвердив цих своїх доводів відповідними доказами, передбаченими статтями 57-66 ЦПК України, за наявності яких можна було б встановити обставини існування перешкод у користуванні позивачем належною йому земельною ділянкою і які чинить йому відповідач.

Крім того, на думку суду стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин стосовно чіткого визначення фактичного місця проходження суміжної межі між вищевказаними земельними ділянками (за для можливості підтвердження факту розташування стіни гаражу відповідача безпосередньо на межі земельних ділянок та перенесення огорожі на земельну ділянку позивача, а також свою чергу відновлення межі до первинного стану).

Виходячи обставин, що були встановлені судом в ході розгляду справи, суд вважає також необхідним відмовити в задоволенні вимоги щодо зобовязання відповідача в примусовому порядку підписати акт погодження меж земельної ділянки, оскільки дана вимога є безпідставною та такою, що не ґрунтується на законі.

Тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову.

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, за містом якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, - з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по оплаті проведення судової земельно-технічної експертизи в сумі 5284 грн. (т.2 а.с.27).

Керуючись ст.ст. 10,11,30, 60, 88,212, 214 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення права добросусідства - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті експертизи в сумі 5284 (п'ять тисяч двісті вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Миколаївської області через Баштанський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

СУДДЯ