Справа № 369/5453/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/2750/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 49 15.08.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

15 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Журби С.О., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів. Заявлені вимоги мотивувала тим, що 01 листопада 2002 року уклала шлюб із ОСОБА_2, під час якого народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В даний час шлюб перебуває на стадії розірвання, дитина находиться на її утриманні, відповідач веде відокремлений спосіб життя, належного матеріального забезпечення сім'ї не надає. Дитина відвідує школу, часто хворіє та потребує значних матеріальних витрат на лікування, оздоровлення, нормальне харчування, придбання одягу та всього необхідного. Просила стягнути із відповідача на свою корписть аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 25 % щомісячно з усіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто із відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 25 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 14 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, також із відповідача на користь держави стягнуто судовий збір.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до того ж суду у іншому складі. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що судове засідання призначалось на 23 листопада 2016 року, але з невідомих причин проведене 22 листопада 2016 року без повідомлення сторін, тим самим порушено його процесуальні права. Вказував, що жодна із обставин, наведених в позові, не доведена, зокрема, позивачем не надано довідку про доходи, а суд не витребував її з метою встановлення недостатності отримуваних грошових коштів; щодо неналежного піклування також відсутні докази, зокрема висновки органів опіки та піклування або звернення позивача до правоохоронних органів. Факт частих захворювань дитини також не доведено. Позивачем було умисно замовчано факти надання відповідачем допомоги на утримання дитини, позов спирається лише на бажання отримувати грошові кошти, а не на необхідність або ж недостатність матеріального забезпечення дитини. Судом не враховано, що колишнє подружжя прийшло згоди щодо відмови від аліментів в обмін на частку в нерухомому майні і на що було отримано згоду органу опіки та піклування. Крім того, аліменти стягнуто в розмірі не менше 25 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є грубим порушенням ч. 2 ст. 182 СК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 01 листопада 2002 року, є батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає із матір'ю та перебуває на її утриманні.

Наведені обставини стверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, оскільки відповідач зобов'язаний утримувати неповнолітню дитину, із відповідача на користь позивача підлягають стягнення аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо добровільного надання матеріальної допомоги, оскільки така допомога надається на розсуд відповідача, не є обов'язковою, для її стягнення у випадку припинення сплати немає законних засобів примусу, а тому позивач має право стягнути із відповідача на свою користь аліменти в судовому порядку навіть у випадку добровільної їх сплати.

Разом із тим, всі наведені вимоги закону судом першої інстанції враховані не були, а саме суд першої інстанції, не встановивши, що відповідач має постійне місце роботи та стабільний дохід, визначив розмір аліментів у частці від доходу відповідача, та не відобразив свій висновок з цього приводу в мотивувальній частині.

Крім того, в порушення вимог ч. 2 ст. 182 СК України, суд першої інстанції помилково встановив розмір стягнутих аліментів не менше 25 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і справедливим, воно не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Виріщуючи заявлені позивачем вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, колегія суддів враховує наступне.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що неповнолітня дитина проживає із матір'ю і знаходиться на її утриманні, доводи відповідача про те, що неповнолітня дитина не перебуває на утриманні у позивача, будь-якими доказами не підтверджена.

Крім того, колегія суддів враховує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про припинення права на аліменти на дитину в зв'язку із набуттям права власності на нерухоме майно, а отже аліменти на утримання дитини підлягають стягненню до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Також їз пояснень представників сторін вбачається, що відповідач має постійне місце роботи та регулярний дохід, відтак стягнення аліментів на утримання дитини має бути визначено у частці від доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що діяв на період із 14 червня 2016 року по час укладення сторонами договору про припинення права на аліменти на дитину в зв'язку із набуттям права власності на нерухоме майно.

Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи, що ст. 180 СК України покладає обов'язок утримувати дитину на обох батьків, колегія суддів визначає розмір аліментів в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, із 14 червня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, стягнувши аліменти в частці від доходу і обмеживши період стягнення аліментів до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів стягує із відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, із 14 червня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Журба С.О.

Фінагєєв В.О.