Провадження №: 2/752/1394/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Веременко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, від імені та в інтересах ОСОБА_2 до територіальної громади м. Києва, в особі Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив:

у жовтні 2017 року ОСОБА_1, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю до територіальної громади м. Києва, в особі Київської міської ради.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представником позивача зазначено, що ОСОБА_2 з 1959 року фактично користується житловим будинком АДРЕСА_1. Цей житловий будинок був власністю ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 17.01.1959 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Московською районною радою депутатів трудящих м. Києва від 23.04.1958 року № 407. Власник будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та мати позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 були рідні брат та сестра, відповідно позивач приходився рідним племінником ОСОБА_4 та разом із дядьком і своєю сім'єю проживав у зазначеному будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, належний йому на праві власності будинок нікому не заповідав. Через відсутність близьких родичів у померлого ОСОБА_4, в спадщину за законом ніхто не вступив. Фактично з 2000 року володільцем житлового будинку за адресою - АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_2, котрий користується ним безперервно, добросовісно та відкрито протягом 17 років. Позивачем не приховується факт володіння будинком, сплачуються всі витрати на його утримання та обслуговування, підтримується в належному стані будинок та господарські будівлі, здійснюється поточний та капітальний ремонти. Протягом всього строку володіння та користування спірним будинком ніхто не звертався та не претендував на будинок; позовів до суду не пред'являлося. Представник позивача вважає, що у ОСОБА_2 виникло право власності на спірний будинок на підставі ч.1 ст. 344 ЦК України. Оскільки, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, просить заявлений позов від імені та в інтересах ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.

Відповідачем Київською міською радою явку свого представника у судове засідання не забезпечено. На адресу суду надіслано письмові заперечення на позовну заяву ОСОБА_2 з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника.

Заслухавши представника позивача, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до територіальної громади м. Києва, в особі Київської міської ради підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 на праві власності належав ОСОБА_4, що підтверджено даними Свідоцтва на право власності на будівництво, яке було видане Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих 17.01.1959 року за НОМЕР_2 на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради депутатів трудящих м. Києва від 23.04.1958 р., № 407 (а.с.7).

За даними свідоцтва про смерть, виданого 02.06.2000 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у віці 74 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 02 червня 2000 року зроблено запис № 7258, причина смерті - розрив розшаровуючої аневризми аорти в грудному відділі, місце смерті - м. Київ, держава Україна місце реєстрації - Відділ реєстрації смерті у м. Києві. (а.с. 8).

Як видно зі змісту інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація про спадкову справу та видані на її підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 у Спадковому реєстрі відсутня.

Звертаючись до суду з позовом, представник позивача стверджує, що позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_5 та рідним племінником ОСОБА_4 і з 1959 року користується нерухомим майном по АДРЕСА_1, так як разом з дядьком в спільному будинку проживав зі своєю сім'єю.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набуваються за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 добросовісно, відкрито та безперервно володіє вищевказаним будинком та земельною ділянкою з 2000 року, що підтверджується даними Акту № 11, затвердженого 21.09.2016 року керівником органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Пирогів»» Цикаленко Т.В. (а.с.9).

За даними зазначеного вище акту, комісія у складі керівника та секретаря органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Пирогів» - Цикаленко Т.В. і Шевчук С.М., а також власників сусідніх будинків АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 - ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9 здійснила обстеження будівлі та житлових умов за адресою - АДРЕСА_1, за результатами якого встановлено, що ОСОБА_2 дійсно тривалий час проживає за адресою - АДРЕСА_1, до будівлі підключено газ, воду, електроенергію за які проводиться своєчасна оплата.

Судом також встановлено, що адреса що житлового будинку, з приводу якого заявлено спір, - АДРЕСА_1, а саме назва АДРЕСА_1 перейменована на «АДРЕСА_1» відповідно до Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки».

Як видно зі змісту наданих суду представником позивача рахунків на оплату використаного газу, води та електроенергії, що поставлялися до житлового будинку за адресою - АДРЕСА_1, вони були оплачені позивачем ОСОБА_2 (а.с.13-30).

За даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою - АДРЕСА_1, до складу садиби входить : житловий будинок літера «А» зведений у 1954 році площею 62,8 м. кв.; прибудова літера «А1» зведена у 1966 році площею 52,1 м.кв.; прибудова літера «а» зведена у 1966 році площею 6,0 м.кв.; гараж літера «Б» зведений у 1982 році площею 21,6 м.кв.; гараж літера «В» зведений у 1970 році площею 18,3 м.кв.; господарська будівля літера «Г» зведена у 1970 році площею 7,2м.кв.; огорожа зведена у 1954 році (а.с.10-12).

Наразі, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_2 за час проживання у житловому будинку, з приводу якого заявлено спір, а саме з 1959 року користується будинком, приймав участь у будівництві прибудов та господарських споруд, несе витрати щодо їх ремонту та утримання, відкрито володіє ним після смерті власника ОСОБА_4 з 2000 року.

За правилами статей 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб визначений законами України.

Крім того, у пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» йдеться про те, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексу, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давністю володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Як встановлено судом, власник спірного житлового будинку ОСОБА_4, котрий помер у 2000 році, був рідним дядьком позивача ОСОБА_2 який з померлим проживав на день смерті, однак відповідно до правил ЦК УРСР у редакції 1963 року, який був чинним на час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_4 не входив до кола спадкоємців.

Звернувшись з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, позивач дізнався про відсутність у нього підстав для набуття права власності на спадщину після смерті його дядька ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом.

Відповідно до правил статті 344 ЦК України, однією з підстав набуття права власності за набувальною давністю є добросовісність володіння, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

ОСОБА_2 як племінник ОСОБА_4 вважав, що після смерті останнього фактично відкрито продовжив використовувати та став володіти, належним на праві власності його дядьку житловим будинком, нести витрати по його утриманню.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач не знав про відсутність у нього підстав набуття права власності, заволодіння спірним нерухомим майном та заволодів ним, не порушуючи законних прав та інтересів інших осіб.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнішньому володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, починаючи з 01.01.2001 року, відповідно позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_4 за правилами статті 344 ЦК України, підлягають задоволенню.

Проте, заявлені позовні вимоги щодо відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрат по сплаті судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України, не можуть бути задоволенні судом, оскільки право власності на нерухоме майно в порядку передбаченому правилами ст. 344 ЦК України може бути набуте тільки на підставі рішення суду без врахування позиції відповідача, щодо заявленого права позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 344 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 58, 60, 208, 209, 212, 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1, від імені та в інтересах ОСОБА_2 до територіальної громади м. Києва, в особі Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності за набувальною давністю на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 92 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами -прибудова під літ. «А1», прибудова під літ. «а», гараж під літ. «Б», гараж під літ. «В», господарська будівля під літ. «Г», огорожа № 1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Плахотнюк К.Г.