АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5018/17 Справа № 199/9480/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 21 лютого 2008 року між ним та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 774464/ФЛ, відповідно до якого Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, а також п. 5.3. кредитного договору було передбачено, що у разі порушення Позичальником вимог п. 4.3. за виключенням п.п. 4.3.3. 4.3.4 цього Договору позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 % відсотків від суми кредиту, визначеного п.1.1. цього Договору, за кожний випадок.

Позивач вважає п. 5.3. кредитного договору є недійсним, оскільки передбачає подвійну цивільну -правову відповідальність за одне й те саме порушення, а саме і пеню, і штраф.

Крім того, відповідно до п.5.3 штраф кредитного договору обліковується від суми виданого кредиту, що прямо суперечить вимогам і нормам Цивільного кодексу України, у зв'язку з цим вважає, що це є підставою для визнання такої умови недійсною.

Також позивачу стало відомо, що п.5.2. кредитного Банк нараховує йому пеню в доларах США, що на його думку прямо суперечить нормам законодавства України, у зв'язку з чим просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо обчислення та нарахування пені у доларах США, по кредитному договору № 774464/ФЛ від 21.02.2008 року та заборонити відповідачу вчиняти певні дії, а саме: обчислювати та нараховувати пеню передбачену н. 5.2. по вищевказаному кредитному договору в доларах США.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що 21 лютого 2008 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір № 774464/ФЛ, згідно з яким Банк надав позивачу кредит в сумі 151150,32 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 12,89% річних зі строком повернення до 10 лютого 2028 року, а відповідно до п.3.3.3 цього договору позичальник вносить чергові платежі по кредиту згідно з Графіком погашення наданого кредиту, Додаток №1 до кредитного договору.

Згідно з умовами ст. 368 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

До вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відноситься і волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом цієї норми закону ніхто не може бути примушений до укладення договору, що не відповідає його волі, а ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Принцип, свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, у виборі контрагентів та визначенні умов договору тощо, а згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та є обов'язковими для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Таким чином, ОСОБА_2 самостійно, розуміючи свої дії та їх наслідки, уклав кредитний договір, засвідчивши своїм підписом ознайомлення з його умовами та їх прийнятність до виконання.

Крім цього, кредитний договір укладений у письмовій формі, сторони кредитного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Також, ОСОБА_2 певний час виконував зобов'язання по кредитному договору, своєчасно сплачував мінімально необхідні платежі в строки передбачені кредитним договором та ніяких заперечень та непорозумінь щодо умов кредитного договору у нього не виникало.

Подальші послідовні та узгоджені дії ОСОБА_2 який отримав кредит ще у лютому 2008 року, а до суду звернувся лише в грудні 2016 року, свідчать про визнання ним кредитного договору, як такого, що відповідає вимогам закону та його волевиявленню.

За таких обставин, суд першої інстанції не встановив порушень договору у відповідності з ст.ст. 626-629, 638, 640 ЦК України, а тому колегія суддів вважає, що суд правильно відмовив у задоволенні позову.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що відповідачем не надана інформація про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки та перелік і розмір всіх комісій, не відповідають матеріалам справи, оскільки додаток до договору у вигляді графіку платежів визначено щомісячний платіж за кредитним договором, який включає суму погашення основної суми кредиту та суму процентів за користування кредитом щомісяця, а також договором передбачена відповідальність за його невиконання, з чим позивач погодився, підписав без заперечень, а також виконував його.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції не спростовують та ці доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суд та особистого тлумачення норм права на свою користь.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, судом першої інстанції були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними. Отже апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова