АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 756/13683/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц796/8318/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

12 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ ПРАЙМ КОМПАНІ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ», ОСОБА_5, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ангеловська Ольга Сергіївна, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання права власності, визнання договору недійсним та витребування майна з незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано недійсним акт приймання-передачі майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ» від 8 вересня 2015 року відповідно до якого ОСОБА_5 передав на баланс Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ» до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ» квартиру за адресою АДРЕСА_1, вартістю 300 000 грн., що стало складати 30% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ».

Скасовано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, за номером НОМЕР_1, видане 16 вересня 2015 Товариству з обмеженою відповідальністю «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ» Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна НОМЕР_2.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою; АДРЕСА_1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ» та ОСОБА_4 товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ ПРАЙМ КОМПАНІ» та посвідчений 29 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу АнгеловськоюОльгою Сергіївною за реєстровим №1045.

Витребувано в ОСОБА_4 товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ ПРАЙМ КОМПАНІ» на користь ОСОБА_7, квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, скасування свідоцтва про право власності, визнання договору недійсним та витребування майна з незаконного володіння, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що вона є спадкоємицею за заповітом ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Зазначила, що до складу спадкового майна увійшла квартира АДРЕСА_1. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно їй відмовлено, у зв'язку з тим, що спірна квартира на праві власності зареєстрована за іншою особою. Підставою для припинення права власності на квартиру стало рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28 липня 2014 року, проте такого судового рішення за даними бази автоматизованої системи документообігу суду не існує.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року підтверджено протиправність дій державного реєстратора щодо винесення рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5

В подальшому ОСОБА_5 передав вказану квартиру до статутного капіталу ТОВ «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ», а останнє уклало договір купівлі-продажу спірного об'єкту нерухомого майна з ТОВ «ІНВЕСТ ПРАЙМ КОМПАНІ».

Вважає, що поза волею спадкодавця спірна квартиру вибула з володіння останньої, а тому у зв'язку з прийняттям спадщини така квартира належить на праві власності їй та підлягає витребуванню з незаконного володіння відповідача ОСОБА_4 ТОВ «ІНВЕСТ ПРАЙМ КОМПАНІ» в порядку, передбаченому ст. 388 ЦК України. Крім того, на думку позивача, правочини, вчинені відповідачами, підлягають визнанню недійсними, як такі, що суперечили на момент їх вчинення законодавству України.

До початку розгляду справи позивач подала заяву про зміну предмету позову.

З урахуванням вказаної заяви просила суд визнати за собою право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_10, визнати недійсним акт приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ» від 8 вересня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_5 передав на баланс та до статутного капіталу вказаного товариства спірну квартиру вартістю 300 000 грн., що стало складати 30% статутного капіталу ТОВ «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ», скасувати свідоцтво про право власності на зазначену квартиру, за номером НОМЕР_1, видане 16 вересня 2015 року ТОВ «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ» Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна НОМЕР_2, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ТОВ «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ» та одноосібним ТОВ «ІНВЕСТ ПРАЙМ КОМПАНІ», витребувати в одноосібного ТОВ «ІНВЕСТ ПРАЙМ КОМПАНІ», на користь позивача квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15 липня 2014 року, виданим МВДРАЦС Реєстраційної служби Миколаївського МУЮ.

26 грудня 2014 року від позивача на адресу приватного нотаріуса КМНО Якименко В.О. надійшла заява про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_8

З копії спадкової справи, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що спадкодавець 11 грудня 1998 року на випадок своєї смерті залишила заповіт, за змістом якого все своє майно, з чого б воно не складалося, а також належну на праві власності квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_10 заповіла позивачу.

Заповіт підписаний спадкодавцем та посвідчений державним нотаріусом 11-ої Київської державної нотаріальної контори Пашковець О.В., реєстровий № 6С-3019.

Постановою приватного нотаріуса КМНО Якименко В.О. від 27 січня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за іншою особою.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_5 Підставою для виникнення права власності державним реєстратором Канівець Л.М. вказано рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28 липня 2014 року, номер справи № 410/2829/14-ц.

Рішення про державну реєстрацію прийнято державним реєстратором 23 липня 2015 року, індексний номер 23099437.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року визнано протиправним та скасовано рішення Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 23 липня 2015 року, індексний номер 23099437, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), згідно з яким зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 став учасником ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані», що підтверджується протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» про заснування товариства, датованим 28 липня 2015 року. Відповідно до вказаного протоколу ОСОБА_5 і має у ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» долю 30% статутного капіталу, статутний капітал за рішенням засновників може бути сформований як грошовими коштами, так і майном.

На підставі акту приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» від 8 вересня 2015 року ОСОБА_5 передав до статутного капіталу ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» квартиру АДРЕСА_1, вартість якої була оцінена у 300000 гривень.

Вказані документи стали підставою для винесення державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві Канівець Л.М. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 вересня 2015 року № 24460326, за яким право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані», та відповідно видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 вересня 2015 року № НОМЕР_1.

29 червня 2016 року між ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» та ОСОБА_4 ТОВ «Інвест Прайм Компані», зареєстрованим за законодавством Республіки Болгарія, укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого Одноосібне ТОВ «Інвест Прайм Компані» набуло право власності на вищезазначену квартиру, квартира у власність відповідача передана ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані».

У відповідності до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261 - 1265 цього Кодексу.

За правилами ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно з ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 - 1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За правилами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно з ст. 1297 ЦК України,спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За приписами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набула право власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку, відсутні належні та допустимі докази набуття ОСОБА_5 права власності на спірну квартиру, у зв'язку із чим спірне майно вибуло з володіння власника поза її волею, що є підставою для витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що ані ОСОБА_5, ані ТОВ «Інвест Прайм Компані» не приймали участі у розгляді справи та не були належним чином повідомлені про розгляд справи, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Інівест Прайм Компані» 11 травня 2017 року отримало судову повістку про розгляд справи 25 травня 2017 року.

На адресу ОСОБА_5 також направлялися судові повістки-повідомлення про розгляд справи. Крім того, зазначені обставини не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Також колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що рішення Брянківського міського суду про визнання права власності на нерухоме майно за ОСОБА_5, відсутне, оскільки відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження існування рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28 липня 2014 року.

Більш того, за даними бази автоматизованої системи документообігу суду, рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28 липня 2014 року не існує.

Як встановлено при розгляді адміністративної справиМиколаївським окружним адміністративним судом, підставою виникнення права власності на спірну квартиру за відповідачем ОСОБА_5, державний реєстратор зазначив рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28 липня 2014 року, справа № 410/2829/14-ц. Однак, згідно з інформацією, наданою Лисичанським міським судом Луганської області (за розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 27/0/38-14 розгляд справ, підсудних Брянківському міському суду Луганської області, здійснюється Лисичанським міським судом Луганської області), за даними бази даних автоматизованої системи документообігу Брянківського міського суду Луганської області встановлено, що 09 липня 2014 року була зареєстрована цивільна справа за номером провадження 2/410/858/14, унікальний номер 410/2829/14-ц, за позовною заявою ОСОБА_14 до ОСОБА_15 про визнання договору дійсним, яка передана судді Снегірьову В.А. Дані щодо постановлення суддею рішення по цій справі відсутні. Також відсутні відомості про зустрічні позови ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості та ОСОБА_5до ОСОБА_14 про визнання прав власності. Крім того, відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» місто Брянка, на час винесення рішення, що стало підставою реєстрації права власності на квартиру за сторонньою особою, перебувало під окупацією і з цього часу припинено дію усіх реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, тимчасово призупинено проведення державної реєстрації (зміни) актів цивільного стану та ін., що свідчить про те, що на вказаний час Брянківський міський суд Луганської області не міг здійснювати належним чином судочинство.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року визнано протиправним та скасовано рішення Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 23 липня 2015 року, індексний номер 23099437, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), згідно з яким зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року залишено без змін.

Таким чином, судом встановлено незаконність набуття ОСОБА_5 права власності на спірну квартиру, оскільки судового рішення про визнання права власності на нерухоме майно за відповідачем не існує, а рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем ОСОБА_5 визнано протиправним та скасовано.

Посилання апелянта на те, що відповідачам не надано належного часу для ознайомлення із заявою про зміну предмету позову, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зазначена заява подана до суду 14 лютого 2017 року. Таким чином у представника відповідача було достатньо часу для ознайомлення із матеріалами справи та із даною заявою.

Також колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у спірній квартирі зареєстровані та проживають малолітні діти, чиї інтереси порушуються, оскільки зазначена квартира належить на праві власності позивачу, малолітні діти були зареєстровані у ній без дозволу та відома законного власника.

Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини 3 статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Під час розгляду такого позову відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач).

Добросовісність володіння, набуття майна створюють ще одну важливу перевагу для незаконного володільця речі, а саме: коли від недобросовісного набувача майно може бути витребуване в усіх випадках, то від добросовісного законного набувача - у разі коли майно загублене, викрадене або вибуло з володіння власника (іншої особи, якій він передав майно у володіння) іншим шляхом поза їхньою волею (стаття 388 ЦК).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки ОСОБА_7 є єдиним спадкоємцем за заповітом щодо спірного майна. Право власності на квартиру АДРЕСА_1 набуто незаконним шляхом, у зв'язку із чим підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння законним власником.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді