У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 6 березня 2008 року між банком і ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 42 130 доларів США зі сплатою 13,90 % річних за користування кредитом на строк до 5 березня 2018 року, з подальшим укладенням додаткових угод від 19 травня 2009 року № 2, від 25 серпня 2009 року № 3, від 29 квітня 2011 року № 4. Зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки, укладеним 6 березня 2008 року банком з поручителем ОСОБА_4

7 березня 2008 року між банком і ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 47 870 доларів США зі сплатою 13,90 % річних за користування кредитом на строк до 6 березня 2018 року, з подальшим укладенням додаткових угод від 25 серпня 2009 року № 2, від 29 квітня 2011 року № 4. Зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки, укладеним 7 березня 2008 року, банкомз поручителем ОСОБА_4

Відповідачі кредитні зобов'язання належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитними договорами.

Ураховуючи викладене, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість: за кредитним договором від 6 березня 2008 року в розмірі 1 005 410 грн 87 коп., з яких: 925 551 грн 31 коп. заборгованість за кредитом та процентами, 79 859 грн 56 коп. пеня; за кредитним договором від 7 березня 2008 року 1 004 747 грн 36 коп., з яких: 940 900 грн 30 коп. заборгованість за кредитом та процентами, 63 847 грн 06 коп. пеня.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку зі ОСОБА_3та ОСОБА_4 на користьПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитними договорами від 6 березня 2008 року та від 7 березня 2008 року в розмірі 2 010 158 грн 23 коп. та 3 654 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 18 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_4 скасовано. У задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 відмовлено. У решті - рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Отже, судове рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_3 не оскаржується, тому в силу ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції, виходив із того, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки позичальник ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитними договорами не виконала, у такому разі внаслідок порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до поручителя ОСОБА_4 та відмовляючи в їх задоволенні, суд апеляційної інстанції виходив із того, що розстрочення суми заборгованості за кредитними договорами призвело до збільшення розміру процентів та щомісячного розміру заборгованості за тілом кредиту, відбулась зміна кредитного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, тому наявні підстави для визнання поруки, якою забезпечено виконання зобов'язань за кредитними договорами, припиненою.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 6 березня 2008 року між банком і ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 42 130 доларів США зі сплатою 13,90 % річних за користування кредитом на строк до 5 березня 2018 року, з подальшим укладенням додаткових угод від 19 травня 2009 року № 2, від 25 серпня 2009 року № 3, від 29 квітня 2011 року № 4. Зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки, укладеним 6 березня 2008 року банком з поручителем ОСОБА_4

7 березня 2008 року між банком і ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 47 870 доларів США зі сплатою 13,90 % річних за користування кредитом на строк до 6 березня 2018 року, з подальшим укладенням додаткових угод від 25 серпня 2009 року № 2, від 29 квітня 2011 року № 4. Зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки, укладеним 7 березня 2008 року банкомз поручителем ОСОБА_4

Відповідачі кредитні зобов'язання належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, у зв'язку з чим станом на 10 квітня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором від 6 березня 2008 року у розмірі 1 005 410 грн 87 коп., за кредитним договором від 7 березня 2008 року у розмірі 1 004 747 грн 36 коп.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, укладаючи договори поруки від 6 та 7березня 2008 року сторони у письмовій формі досягли згоди щодо усіх істотних умов даного договору.

При цьому, укладаючи (підписуючи) договори поруки ОСОБА_4 підтвердив, що він повністю розуміє всі умови основного договору, свої права та обов'язки за договором і погоджується з ними (п. 5.1. договорів поруки).

Судом установлено, що між банком та позичальником до кредитного договорувід 6 березня 2008 року укладено додаткові угоди від 19 травня 2009 року № 2, від 25 серпня 2009 року № 3, від 29 квітня 2011 року № 4.

Додатковою угодою від 19 травня 2009 року № 2 сторони домовились перенести щомісячний строк сплати процентів і встановити строк погашення процентів з 1 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти.

Додатковою угодою від 25 серпня 2009 року № 3 сторони домовились змінити кінцевий термін повернення кредиту, зокрема, не пізніше 5 березня 2020 року.

Додатковою угодою від 29 квітня 2011 року № 4 сторони домовились: для ідентифікації кредитного договору в системі обліку банку можуть використовуватись, як номер зазначений при його укладанні № 0, так і № 1; за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором термін, встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

До кредитного договору від 7 березня 2008 року між банком та позичальником укладено додаткові угоди від 25 серпня 2009 року № 2, від 29 квітня 2011 року № 4.

Додатковою угодою від 25 серпня 2009 року № 2 сторони домовились змінити кінцевий термін повернення кредиту, так позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 6 березня 2020 року.

Додатковою угодою від 29 квітня 2011 року № 4 сторони домовились: для ідентифікації кредитного договору в системі обліку банку можуть використовуватись, як номер зазначений при його укладанні № 0, так і № 1; перенести щомісячний строк сплати процентів, так погашення нарахованих процентів відбувається з 1 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти; за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором термін, встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

Додатковими угодами від 25 серпня 2009 року№ 1 до договорів поруки від 6 та 7березня 2008 року поручитель ОСОБА_4надав згоду на забезпечення зміненого зобов'язання.

Проте апеляційний суд у порушення ст. ст. 214, 303, 316 ЦПК України зазначене не врахував та не перевірив, яким чином ці зміни до основних договорів вплинули на збільшення обсягу відповідальності поручителя, чи збільшилась сума за основним зобов'язанням у графіках погашення заборгованості доданих до додаткових угод від 29 квітня 2011 року № 4 та чи відбулась зміна (збільшення) зобов'язання поручителя перед кредитором, оскільки у п. 5.3. договорів від 6 березня 2008 року та від 7 березня 2008 року передбачено, що сторони погодили, що банк має право у випадках, зокрема, недотримання позичальником кредитної дисципліни (своєчасного погашення заборгованості), нараховувати процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п. 1.3.1. договорів, і такі самі умови, за твердженням банку, автоматично перенесено до п. 3 додаткових угод № 4 від 29 квітня 2011 року.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 червня 2012 року № 6-73цс12, від 17 лютого 2016 року № 6-3176цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте апеляційний суд не перевірив, чи змінювалась процентна ставка, передбачена умовами кредитних договорів та чи вносились до кредитних договорів зміни, про внесення яких кредитор був зобов'язаний повідомити та отримати згоду від поручителя.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитних договорів та договорів поруки, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, не проаналізував додаткові угоди, укладені з поручителем, не зазначив у чому і на скільки збільшився обсяг відповідальності поручителя та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог до поручителя не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 18 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик