Провадження № 2/522/2899/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Приморської районної адміністрації м.Одеси про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

01 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Приморської районної адміністрації м.Одеси про визначення місця проживання дитини сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним (т.1а.с. 1-2). 16 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовними вимогами про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на його користь на утримання сина у розмірі 600 гривень щомісячно починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття до 23 грудня 2020 року (а.с.42-43 т.1). Ухвалою суду від 29.12.2015 року відкрито провадження та позовні вимоги обєднані в одне провадження (а.с.183 т.1).

В процесі розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, в останнє 13 грудня 2016 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1, в якій просить:

- визначити місце мешкання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 600 гривень щомісячно починаючи з дня подачі позову та до досягнення ним повноліття 23 грудня 2020 року.

- звільнити його від обовязку утримувати сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, накладеного на нього згідно рішення Іллічівського районного суду міста Одеси від 15.03.2012 року (справа № 2-1699/11) з 01 червня 2014 року та закрити виконавче провадження, відкрите Другим відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції за виконавчим листом № 2-1699, виданим 03.04.2012 року (т.2 а.с.115-116).

Мотивує вимоги тим, що перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних стосунках, а 23.12.2002 року народився син ОСОБА_4. Деякий час вони мешкали у квартирі 10 у будинку 11А по Французькому бульвару у м.Одесі, яка належить йому на праві власності. У 2004 р. вони припинили спільне життя та відповідачка переїхала мешкати у м.Іллічівськ разом з сином, де мешкали з іншими ії двома дітьми. Весь цей час він бачився з сином, брав участь у його вихованні, надавав матеріальну допомогу. У червні 2014 року син звернувся до нього з проханням оселитися разом з ним. Бажаючи мирним шляхом вирішити ситуацію він звернувся до відповідачки, яка не заперечувала проти цього. Отже, з цього часу син переїхав до нього на постійне місце мешкання. З цього часу він повністю забезпечує усі потреби сина за власний рахунок. Відповідачка ніякої матеріальної допомоги не надає. Більш того, на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області він протягом 20 місяців сплачував на користь відповідачки аліменти, в тому числі в той час коли син мешкав разом з ним. Весь цей час відповідачка має змогу бачитися з дитиною у той спосіб, який вона забажає у будь-який час, ніяких перешкод ніхто їх спілкуванню не чинить. Син добре вчиться, одержує подяку від адміністрації школи за відповідальне ставлення до навчання, відвідує спортивні заходи. Орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце мешкання дитини разом з батьком, про що зазначив у висновку. Проте, на підставі рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 15.03.2012 р.(справа № 2-1699/11) його зобовязано сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання сина. Проте син тривалий час мешкає з ним, він утримує його за власний рахунок. З огляду на це ті кошти, які стягнуті у якості аліментів фактично витрачаються відповідачкою не за призначенням. З огляду на те, що відповідачка не надає ніякої матеріальної допомоги та син знаходиться на його повному забезпеченні він вимушений звернутися до суду з проханням стягнення аліментів з відповідача. У звязку із тим, що ОСОБА_2 має нерегулярний, мінливий дохід, вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердий грошовій сумі 600 грн. щомісячно.

Сторони в судове засідання не зявились.

ОСОБА_1 звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.173, 191 т.2).

28 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про розгляд справи за ії відсутністю, зазначила, що не заперечує проти визначення місця проживання сина з батьком та стягнення аліментів в розмірі 600 гривень щомісячно (а.с 201 т.2).

Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи наявність заяви відповідачки про визнання позову, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 23 грудня 2002 року у місті Одесі народився ОСОБА_1, про що свідчить актовий запис за № 630, зроблений 13 серпня 2003 року Другим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління м.Одеси. В свідоцтві (серія І-ЖД № 180341) про народження дитини батьками вказані: мати ОСОБА_2, батько ОСОБА_1 (т.1 а.с. 4).

Мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а питання виховання дитини вирішується батьками спільно (ст.ст. 141, 150, 157 СК України).

Проте, між батьками була неузгодженість щодо участі у вихованні дитини. Рішенням Іллічівського районного суду міста Одеси від 07 серпня 2013 року (справа № 501/2088/13-ц) позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Встановлений спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 шляхом призначення порядку їх зустрічей щомісячно кожен перший та третій тиждень в суботу та неділю з 09.00 ранку до 21.00 годин з правом перебування за місцем проживання батька, а також спільного відпочинку батька з сином в дні шкільних канікул за взаємною домовленістю між батьками дитини, з урахуванням бажання дитини і його зайнятості в позашкільних заходах. Рішення набрало законної сили 25.08.2013 року (т.1а.с.232-233, т.2 а.с.35-36).

Батьки дитини спільно не проживають тривалий час, що підтвердили сторони по справі в ході судового розгляду. Також зазначають, що з 2014 року по теперішній час син фактично мешкає разом з батьком та навчається в школі № 35 в м.Одесі. До того часу мешкав з матірю в м.Чорноморськ (Іллічвськ) Одеської області.

На звернення позивача, 19 серпня 2014 року Службою у справах дітей Іллічівської міської ради листом № 1157/01-18 повідомлено, що його заяви від 23.07.2014 року та 08.08.2014 року про встановлення місця проживання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянуті. В службі у справах дітей мати дитини ОСОБА_2 заявила, що згодна з проживанням сина ОСОБА_4 разом з батьком та з його подальшим навчанням в Одесі. В свою чергу ОСОБА_2 просить не перешкоджати ії спілкуванню з дитиною та надавати можливість спільно проводити вільний час (т.2 а.с.30).

Так, відповідно довідки форми № 1 в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (відповідальний), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (батько) та з 2014 року проживає без реєстрації - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що також підтверджується актом обстеження житлово побутових умов квартири від 22.06.2016 року (т.1а.с.46, т.2 а.с. 85-86).

З 01 вересня 2015 року справа про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за позовом батька дитини перебуває в Приморському районному суді міста Одеси. Батьки дитини тривали час на протязі розгляду справи в суді не могли досягти згоди щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_1, проте 28 листопада 2017 року до суду надійшла заява відповідачки про визнання позову де зазначила, що не заперечує проти визначення місця проживання сина з батьком (т.2 а.с. 97-98, 124-132, 201).

Як вбачається із матеріалів справи, 15 серпня 2016 року Приморською районною адміністрацією Одеською міською радою наданий висновок № 01-11/1022 органу опіки та піклування, яким вирішено визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_1. У Висновку зазначено, що зазначене питання розглядалось на засіданні ради опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за участю батька ОСОБА_1 та матері ОСОБА_2. Малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був присутній на засіданні ради опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради 11.08.2016 року, де підтвердив своє бажання проживати разом з батьком ОСОБА_1 (т.2 а.с.85-86).

За ст.9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у випадку коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

04 вересня 2017 року до суду надійшла письмова заява дитини ОСОБА_3, в якій він зазначає про своє бажання проживати з батьком та просить в примусовому порядку не примушувати його проживати з матірю, оскільки бажає проживати з батьком (т. 2 а.с.171-174).

Враховуючи вищезазначене, згідно поданих документів, обстеження умов проживання, беручи до уваги інтереси дитини, висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, враховуючи здібності дитини, що розвиваються та досягненням згоди між батьками, суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Крім того, сімейне законодавство не виключає можливість визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю. При цьому, мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Враховуючи визначення місця проживання дитини з батьком, суд вважає необхідним скасувати стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки на утримання сина, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду в Одеської області від 15 березня 2012 року (справа 2-1699/11) стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 22.08.2011 року і до повноліття дитини 23.12.2020 року (т. 2 а.с.100).

Юридичною підставою для стягнення аліментів з позивача на користь відповідача було те, що малоітня дитина проживала з матір'ю.

В ході судового розгляду встанволено, що малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні з червня 2014 року, що підтверджене матеріалами справи.

Відповідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

З аналізу даної норми вбачається, що одним із способів захисту порушеного права у разі зміни обставин, що впливають на визначені розміри періодичних платежів, є звільнення від них.

За таких підстав, враховуючи, що змінилося сімейне становище платника аліментів, тому як малолітня дитини проживає разом з батьком, в зв`язку з чим відпали юридичні підстави для стягнення з позивача на користь матері дитини аліменти на утримання дитини, а тому суд вважає, що достатнім для захисту прав позивача буде звільнення його від обов'язку сплати аліментів з 01 червня 2014 року.

Сімейним законодавством України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, незалежно від того з ким із батьків вона проживає, а також брати участь у її вихованні і розвитку. (ст.180 СК України)

За положеннями Сімейного кодексу України стягнення аліментів є способом участі у витратах на утримання дитини того з батьків, який проживає окремо від дитини. Якщо один із батьків добровільно не бажає брати участь у її утриманні, за рішенням суду з нього можуть бути стягнуті аліменти.

В силу статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Спірні правовідносини регулюються ч.1 ст. 184 СК України, за якою підставою для присудження аліментів у твердій грошовій сумі є те, що відповідач офіційно не працевлаштований та має мінливий заробіток, тобто не регулярно.

Батьки під час судового розгляду досягли згоди щодо сплати матірю аліментів, які необхідні та достатні для забезпечення гармонійного розвитку дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно.

Враховуючи аліментний обовязок мати дитини, суд вважає можливим стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дитини повноліття.

В силу ч.1 ст. 191 ЦПК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тому суд вважає що стягнення аліментів можливо визначити з 16.09.2015 року, коли ОСОБА_1 звернувся з вимогами про стягнення аліментів.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

При цьому, в порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

При цьому не підлягають задоволенню вимоги позивача про закриття виконавчого провадження, що відкрите Другим відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції за виконавчим листом № 2-1699, виданим 03.04.2012 року, оскільки питання відкриття та закриття виконавчого провадження відноситься до компетенції виконавчої служби та стосується процедури здійснення виконавчих дій за законом.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 160, 161, 180, 181, 184, 191, 192 СК України, ст.ст. 88, 212, 213-215, 223, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Приморської районної адміністрації м.Одеси про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольнити частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Звільнити з 01 червня 2014 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 від обов'язку сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стягнуті відповідно до рішення Іллічівського міського суду в Одеської області від 15 березня 2012 року (виконавчий лист № 2-1699, виданий 03.04.2012 року).

Стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 (шість сот) гривень щомісячно починаючи з 16 вересня 2015 року та до досягнення дитини повноліття, тобто до 23 грудня 2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Л. М. Чернявська 28.11.2017