НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/2115/17
№ 2/183/1850/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 990/03-21 від 07 грудня 2007 року в розмірі 16 944,79 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 8219,56 доларів США та заборгованості по відсотках в розмірі 4820,90 доларів США.

В обґрунтування позову зазначає, що Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого внаслідок перейменування є позивач та ОСОБА_1 07 грудня 2007 року укладений договір кредиту № 990/03-21, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 21120,00 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою 10,6 процентів річних. Термін погашення не пізніше 06 грудня 2014 року, кредит надано для оплати придбаного автомобіля «Hyundai» модель «Tucson 2.0 4WD». Відповідно до умов Договору, відповідач зобовязується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Графіком погашення кредиту. Свої зобовязання позивач виконав, що підтверджується розрахунком заборгованості. У порушення умов Договору, Позичальник, свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 18 квітня 2017 року має прострочену заборгованість за кредитом - 8219,56 доларів США, за відсотками - 4820,90 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості. На виконання умов Договору щодо права вимагати повернення кредиту через затримку сплати чергового платежу Позичальнику направлена вимога про досудове врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана, що стало підставою звернення до суду.

До судового засідання представник позивача не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності та вказавши, що всі докази, наявні у позивача на підтвердження позову долучені до позовної заяви.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Надав суду заперечення проти позову, в яких зазначив про наявність підстав для застосування положень цивільного кодексу України в частині спливу позовної давності в зв`язку з чим просив відмовити в позові. Крім означеного, в обґрунтування заперечень послався на те, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи. Так, відповідач визнає факт укладання Договору та отримання кредитних коштів. Вказує, що в забезпечення виконання кредитних зобовязань між сторонами 07 грудня 2007 року укладений Договір Застави транспортних засобів № 935, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстровано в реєстрі за № 9684. Крім того, 28 жовтня 2008 року між Сторонами кредитного договору укладено додаткову угоду про внесення змін в кредитний договір в частині збільшення відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 12,6% річних. В період з 2008 року по лютий 2012 року відповідач належним чином виконував свої зобовязання за кредитним договором, своєчасно сплачував кредит в розмірі та строки встановлені п. 1.1. кредитного договору, а також сплачував відсотки по кредиту. Однак, починаючи з березня 2012 року у відповідача склалось скрутне фінансове становище, яке було повязане з хронічним захворюванням відповідача, що в результаті призвело до необхідності зміни місця роботи зі значним зменшенням розміру заробітної плати та інших доходів і остання не змогла в повній мірі сплачувати кредитні зобовязання, а сплачувала лише частково проценти та пеню за прострочення сплати кредиту. Починаючи з листопада 2012 року в звязку з відсутністю коштів відповідач взагалі перестала сплачувати кредит, про що повідомлено позивача, який до березня 2016 року жодних претензій або вимог щодо погашення кредиту до відповідача не заявляв. Крім того позивач не скористався своїм правом на забезпечення виконання кредитних зобовязань відповідачем за рахунок продажу заставного майна.

Так, відповідно до умов Кредитного договору сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 06 грудня 2014 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями (п. 1.1. кредитного Договору). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання відповідачем окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Також, за кредитного договору сплата позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до Таблиці погашення заборгованості за кредитом зазначеної в п. 1.1 кредитного договору. Згідно з п 4.4 ст. 4 кредитного Договору нарахування пені за невиконання зобовязань, визначених п.п. 1.1, 2.4 даного Договору та штрафів за невиконання зобовязань, визначених п 3.3.2 - 3.3.17 даного Договору, припиняється через один рік від дня, коли будь-яке з таких зобовязань мало бути виконане. Згідно з розрахунком вимог Банку останній платіж по поверненню кредиту був здійснений відповідачем 17 лютого 2012 року, зі сплати відсотків 03 жовтня 2012 року. За таких обставин, у відповідача виникло прострочення по сплаті тіла кредиту з 15 березня 2012 року (п.1.1. кредитного договору), та відсотків за користування кредитом з 15 листопада 2012 року (п. 2.4.1. кредитного договору). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином до вимог позивача повинна бути застосована позовна давність, строк якої сплив 03 жовтня 2015 року.

Окремо зазначив, що позивач вказує здійснення відповідачем 15 листопада 2016 року платежу у розмірі 1,35 доларів США, який зараховано на погашення боргу по сплаті відсотків за кредитом, в підтвердження чого позивачем надано довідку про сплату коштів по кредиту станом на 18 квітня 2017 року. Однак, зазначена в довідці інформація не відповідає дійсності оскільки останній платіж, який здійснив відповідач був вчинений 03 жовтня 2012 року в сумі 217,00 доларів США, після чого відповідачем жодного платежу здійснено не було в тому числі і 15 листопада 2016 року. Крім того на підставі поданої позивачем позовної заяви про стягнення з відповідача заборгованості за вищезазначеним кредитним договором 07 квітня 2016 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області відкрито провадження у справі №183/1917/16. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року заяву ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України через не усунення у встановлений судом строк недоліків позовної заяви. Враховуючи те, що впродовж 2016 року судом розглядався спір між позивачем та відповідачем, останній не мав жодної зацікавленості в сплаті будь-яких платежів на погашення заборгованості по кредиту (тіло, відсотки). Крім того вказана позивачем сума платежу: 1.35 доларів США, є на стільки мізерною, що вона не могла нести будь-яких позитивних наслідків для відповідача щодо врегулювання спору з позивачем, однак є вкрай необхідною для позивача, оскільки дає право поновлення строку позовної давності, яку ним було пропущено.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого внаслідок перейменування є позивач та ОСОБА_1 07 грудня 2007 року укладений договір кредиту № 990/03-21, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 21120,00 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою 10,6 процентів річних. Термін погашення не пізніше 06 грудня 2014 року. Кредит надано для оплати придбаного автомобіля «Hyundai» модель «Tucson 2.0 4WD». Відповідно до умов Договору, відповідач зобовязується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Графіком погашення кредиту, викладеним в Договорі /а.с.4-6/. Сторонами узгоджено додаток № 1 до Договору Детальний розпис сукупної вартості кредиту /а.с.7/.

Свої зобовязання позивач виконав, надавши грошові кошти, що визнано сторонами справи.

28 жовтня 2008 року між Сторонами кредитного договору укладено додаткову угоду про внесення змін в кредитний договір в частині збільшення відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 12,6% річних /а.с.10/ та в зв`язку зі зміною умов договору 18 листопада 2008 року сторонами узгоджено додаток № 1 до договору - Детальний розпис сукупної вартості кредиту /а.с.10/.

У порушення умов Договору, Позичальник свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 18 квітня 2017 року позивач має прострочену заборгованість за кредитом - 8219,56 доларів США, за відсотками - 4820,90 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості.

На виконання умов Договору щодо права вимагати повернення кредиту через затримку сплати чергового платежу позивачем 24 квітня 2017 року на адресу відповідача направлена вимога про досудове врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана /а.с.15,16/.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для задоволення позову в цій частині та присудження до стягнення заборгованості за договором на користь позивача з відповідача за кредитним договором у розмірі основної суми заборгованості за кредитом та відсотків.

Таким чином, вбачається наявність підстав для висновку про порушення відповідачем строків повернення кредиту та відсотків, порушення умов договору в частині не сплати частини кредиту та відсотків за ним.

Водночас, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з пунктом 3.2.3 Кредитного договору у разі порушення позичальником зобов'язань, зазначених у пунктах 3.2.3.1-3.2.3.7 (в тому числі і за затримання сплати частини Кредиту та/або Процентів щонайменше на один місяць), банк має право в односторонньому порядку вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій. Позичальник за ст.3.3.8 Кредитного договору зобов`язаний протягом 30 днів з дня одержання повідомлення Кредитора повернути в повному обсязі Кредит, нараховані проценти.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Крім того, сплата позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно і Графіку погашення заборгованості за кредитом, Детального розпису сукупної вартості кредиту (п.п. 1.1, 2.4.1 Кредитного договору, Додатку № 1 до договору).

Тобто, зі змісту Договору вбачається, що сторони встановили як строк дії договору до повного виконання сторонами зобов`язань (пункт 7.3 Кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту до 06 грудня 2014 року (пункт 1.1 Кредитного договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця до 15 числа включно кожного календарного місяця.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору (пунктами 3.1, 3.3) позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 15 числа кожного місяця, а процентів - кожного 15 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Аналізуючи довідку від 18 квітня 2017 року /а.с.21/, Меморіальний ордер № НОМЕР_1 від 15 листопада 2016 року, надані позивачем на підтвердження факту оплати відповідачем кредиту 15 листопада 2016 року в сумі 34,76 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Матеріали справи свідчать, що затверджений між сторонами графік погашення кредитної заборгованості передбачає сплату відповідачем щомісячних платежів в розмірі від 403,67 доларів США до 243,90 доларів США /а.с.10/, з них проценти від 162,44 долари США до 2,87 долари США (останній платіж).

За таких обставин, надані докази на підтвердження зарахування в якості оплати вартості кредиту суми в розмірі 34,70 грн. (1,35 долари США) не свідчить як про здійснення такої оплати безпосередньо відповідачем так і те, що здійснюючи таку оплату відповідач визнала як всю суму боргу так і заборгованість за будь-яким з платежів, визначених договором. В відтак така оплата сама по собі не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно боргу, що узгоджується з правовою позицією, наведеною в Постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року по справі № 6-1457цс16.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач перестала виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим у відповідача виникло прострочення по сплаті тіла кредиту з 15 березня 2012 року (п.1.1. кредитного договору), та відсотків за користування кредитом з 15 листопада 2012 року (п. 2.4.1. кредитного договору). У свою чергу банк звернувся до неї із вимогою про сплату заборгованості 24 квітня 2017 року /а.с.15, 16/, до суду з позовом 10 травня 2017 року /а.с.43/

У звязку з наведеним, суд приходить до висновку про те, що початок перебігу позовної давності слід відраховувати з 03 жовтня 2012 року (дати останнього погашення заборгованості по відсоткам) і звернувшись до суду із позовом 13 травня 2017 року позивачем пропущено такий строк, внаслідок чого заява представника відповідача про застосування строку позовної давності має бути прийнята судом до уваги під час ухвалення рішення і в задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача, в задоволенні позову якого відмовлено.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов