У Х В А Л А

14.06.2017 року

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Козюренко Р.С.,

за участю секретаря Мацко Х.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, -

встановив:

державний виконавець Франківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань по виконавчому документу №914/2937/15 від 24.03.2016 р. виданого Господарським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 33432,67 грн. інфляційних витрат, 3368,65 грн. 3% річних та 913, 50 грн. судового збору.

В обґрунтування подання покликається на те, що на виконанні у Франківському ВДВС м. Львова ГТУЮу Львівській області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання наказу №914/2937/15 від 24.03.2016 р., виданого Господарським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості. Державним виконавцем вжито ряд заходів щодо виконання виконавчого провадження, однак, вважає, що є підставі для обмеження у праві виїзду за кордон.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб. Державний виконавець до суду не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи, відтак фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється згідно з вимог ч.2ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали подання, суд виходив з наступного.

Відповідно дост. 377-1 ЦПК Українипитання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Відповідно дост. 33 Конституції Україникожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування,вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно вимог п. 19 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, виконавець зобовязаний звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Разом з тим, згідно вимог ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов"язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до вимог ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розяснення спорів у цій сфері.

Згідно ч.2 ст. 6 згаданого Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

В той же час, відповідно до статті 2 протоколу № 4 доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод(ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) тастатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 5ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадженнння.

Як вбачається з матеріалів подання, державним виконавцем відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 33432,67 грн. інфляційних витрат, 3368,65 грн. 3% річних та 913, 50 грн. судового збору. Однак, боржником заборгованість згідно вищезгаданого зведеного виконавчого провадження не погашена.

Разом з тим, подання не містить будь-яких відомостей про те, які обставини дають підстави вважати, що боржник має намір виїхати за кордон, не зазначено, якими доказами підтверджуються такі обставини, і яка є необхідність в тимчасовому обмеженні його права виїзду за кордон та пересуванні. Також не наведено жодних доказів наявності чи відсутності у боржника закордонного паспорту.

Крім того про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду виконавець повідомляє боржника. До подання державного виконавця має бути долучено копії належним чином завіреного поштового повідомлення про вручення боржникові копії постанови державного виконавця про виконавче провадження, або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення (адресат за цією адресою не проживає, не знайдений, по закінченні терміну зберігання тощо), а також опис документів виконавчого провадження. З поданого подання головного державного виконавця вбачається, що таких вимог ним недотримано.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду з України громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобовязань.

Таким чином, підставою для обмеження особи у праві виїзду за кордон є сукупність двох умов: наявність у особи невиконаних зобовязань, покладених на неї рішенням суду або органу (посадової особи), а також факт її ухилення від виконання таких зобовязань.

Тобто Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. Самостійне невиконання боржником зобовязань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, судом не може розцінюватись як ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

Однак, в матеріалах подання відсутні будь-які дані, які б підтверджували факт ухилення боржника від виконання зазначених зобовязань, докази, які підтверджують надіслання боржнику вимоги про добровільне виконання зобов'язання та докази одержання усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження, повідомлення про звернення до суду із даним поданням.

Крім того, матеріали подання не містять даних про вжиті державним виконавцем заходи спрямовані на виконання рішення, зокрема, заходи щодо розшуку боржника.

Також з наданих суду матеріалів відсутні будь-які докази факту ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Враховуючі викладені обставини, а також те, що обмеження у праві виїзду за межі України є виняткових заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, суд приходить до висновку, що подання є необґрунтованим та не підлягає до задоволення.

На підставі ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» та керуючисьст.377-1 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

в задоволенні подання головного державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання її копії.

Суддя Козюренко Р.С.