Справа № 369/5549/17 Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/5038/17 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 19 09.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Білоконь О.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання добросовісним набувачем земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 01 грудня 2016 року між ним та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого він придбав у ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0998 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 На підтвердження того, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки та не має обмежень щодо права розпорядження нею, останній надав витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26 вересня 2016 року. Однак 15 грудня 2016 року до Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області звернулася ОСОБА_3 із заявою про те, що спірна земельна ділянка належить їй, а ОСОБА_4 використав завідомо підроблений документ, а саме, договір купівлі-продажу земельної ділянки з метою її подальшого продажу, внаслідок чого протиправними діями ОСОБА_4 їй завдано матеріальну шкоду. Позивач зазначав, що з метою мирного врегулювання конфлікту він уклав з ОСОБА_3 письмовий договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки за ціною 12 500 доларів США та на підтвердження отримання грошових коштів і відсутності у неї прав та вимог на вказану земельну ділянку, відповідач написала розписку.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просив суд визнати його добросовісним набувачем земельної ділянки площею 0,0998 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є власником спірної земельну ділянку відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 грудня 2016 року, укладеного між ним та ОСОБА_4, а відтак його право власності на земельну ділянку не порушено. Також суд зазначив, що позивачем не доведено, що спірна земельна ділянка вибула з його володіння проти його волі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними й такими, що ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01 грудня 2016 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі -продажу земельної ділянки (далі - Договір), відповідно до умов якого ОСОБА_4 передає у власність, а ОСОБА_2 приймає у власність земельну ділянку площею 0,9998 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 99 100 грн. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №1830 (а.с.7-8).

Вказаний договір є чинний та судом не визнаний недійсним.

Відповідно до пункту 2 договору, вказана земельна ділянка належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 вересня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 1632. Право власності за продавцем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 серпня 2016 року, номер запису 16085039.

Встановлено, що 15 грудня 2016 року до Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області звернулася відповідач ОСОБА_3 із заявою про те, що ОСОБА_4 використав завідомо підроблений документ, а саме, договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їй.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 16 лютого 2017 року між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_2 укладено письмовий договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,9998 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 Даний договір нотаріально не посвідчений.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до положень ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Враховуючи те, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу земельної ділянки нотаріально не посвідчений, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказаний договір є нікчемним.

Також судом першої інстанції встановлено, що 16 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_3 написала розписку, відповідно до якої вона отримала від позивача ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 12 500 доларів США та ніяких прав і вимог на земельну ділянку не має та мати не буде (а.с.14).

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.11 ЦК України вставлено, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установивши, що позивач ОСОБА_2 є власником спірної земельної ділянки відповідно до чинного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 грудня 2016 року, укладеного між ним та ОСОБА_4, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що його право власності на земельну ділянку не порушено.

Таким чином колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у позові, є правильними.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді