У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про зняття арешту з майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 1 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 лютого 2016 року. Також він є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,1000 га, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку. Відділом державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції на все його нерухоме майно накладено арешт. Вважає, що арешт всього його нерухомого майна є незаконним та підлягає скасуванню, а також таким, що порушує його права та інтереси на вільне володіння, користування та розпорядження його майном. Накладений арешт перешкоджає здійсненню своїх прав як власника майна, є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що на даний час закрито виконавче провадження, по якому накладався арешт на все його майно, а тому накладений арешт є незаконним та необґрунтованим. Таким чином, просив скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 1 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення міського суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Відповідно до п. 8 ч. 1, ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання.

Таким чином, судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що не передбачено зняття арешту у випадку завершення виконавчого провадження у зв'язку із поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі ст. 47 Закону «Про виконавче провадження».

Судом апеляційної інстанції також правильно зазначено про те, що виконавче провадження з виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором не закінчено, судове рішення не виконано повністю, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_4

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судову ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду апеляційного суду Волинської області від 1 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта