Ухвала

іменем україни

14 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

Ізмайлової Т.Л., Кафідової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Луганської області від 11 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 06 березня 2012 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики, на підтвердження якого останній надав йому розписку про отримання грошових коштів у розмірі 11 560 грн на термін до 10 квітня 2012 року.

Посилаючись на те, що своїх зобов'язань, у вказаний в розписці термін, ОСОБА_4 не виконав, грошові кошти не повернув, просив стягнути з останнього на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 11 560 грн, 3 % річних в сумі 570 грн 64 коп. та судові витрати.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 13 березня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 11 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу - 12 130 грн 64 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 06 березня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, за умовами якого останній отримав грошові кошти в розмірі 11 560 грн на термін до 10 квітня 2012 року, про що складена відповідна розписка.

Також встановлено, що підставою для написання розписки від 06 березня 2012 року стало те, що у ОСОБА_3 на ремонті знаходився належний ОСОБА_4 автомобіль ВАЗ 1099, державний номерний знак НОМЕР_1.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що укладений між сторонами договір позики є нікчемним, удаваним правочином, який приховує майновий спір між сторонами, при цьому договір укладений внаслідок застосування до відповідача психічного тиску з боку позивача.

Скасовуючи рішення районного суду про відмову у задоволенні позову та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що до укладання договору позики між сторонами існували правовідносини стосовно ремонту автомобіля (договір побутового підряду) та з моменту написання розписки відбулася новація боргу.

Враховуючи, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, невиконання останнім своїх зобов'язань за договором позики, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитись з такими висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Новація - це спосіб припинення зобов'язання за домовленістю сторін про зміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (ч. 2 ст. 604 ЦК України).

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу).

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2012 року № 10 «Про судову практику розгляду цивільних справ у касаційному порядку» висновки та мотиви, з яких скасовано рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Висновками та мотивами, з яких скасовано рішення, необхідно вважати положення мотивувальної та резолютивної частин ухвали суду касаційної інстанції щодо наявності передбачених статтею 338 ЦПК України підстав для скасування судового рішення і передачі справи на новий розгляд та їх кваліфікації процесуальним законодавством як таких.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року рішення апеляційного суду Луганської області від 19 жовтня 2015 року у зазначеній цивільній справі було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду, колегія суддів суду касаційної інстанції звертала увагу на те, що зазначивши про новацію боргу, апеляційний суд тим самим підтвердив відсутність між сторонами позикових зобов'язань, дійшовши при цьому передчасного висновку про задоволення позову.

Умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (ч. 2 ст. 1053 ЦК України), а, по-третє, це дійсність первинного зобов'язання. Тобто для новації боргу має бути дійсним і встановленим попереднє зобов'язання - договір підряду.

Згідно із ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Під час нового апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції, в порушення вищевказаних вимог процесуального закону, не врахував висновків і мотивів, викладених в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року, не встановив фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 11 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Ю.Г.Іваненко

Т.Л.Ізмайлова

О.В. Кафідова