Справа № 639/3459/17
Провадження № 2/639/1628/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Гаврилюк С.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявоюдо ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, разом з якою також подала заяву, в якій просить суд відстрочити сплату судового збору.

Відповідно до преамбули Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 за № 3674-VI, цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Аналіз вказаних норм ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" свідчить про те, що суд може відстрочити стороні сплату судового збору, враховуючи її майновий стан.

При цьому особа, яка звертається із відповідним клопотанням, повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище, та подати суду відповідні докази (документи про рівень доходу позивача; документи про заборгованість перед іншими особами; документи про стягнення заборгованості з позивача в межах виконавчого провадження; документи про наявність утриманців тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

ОСОБА_3 в обґрунтування клопотання про відстрочення їй сплати судового збору вказала, що вона звернулася з такою позовною заявою до Валківського районного суду Харківської області. Ухвалою суду від 31.05.2017 встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 не підсудна Валківському районному суду Харківської області. Однак, судовий збір у розмірі 1349,29 грн позивачем вже було сплачено до УК в Валківському районі ГУ ДКСУ у Харківській області, який їй необхідно повернути належним чином шляхом подання заяви до Валківського районного суду Харківської області. А також на сьогодні позивач не має постійного заробітку, у звязку з чим в неї склалося скрутне матеріальне становище. Проте, жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт незадовільного матеріального становища ОСОБА_1, позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, оскільки заявником не надано будь-яких доказів щодо підтвердження її скрутного матеріального становища, у звязку з чим заявник можливо не здатна сплатити суму судового збору , встановленого законодавством України на час звернення до суду з даним позовом, суд відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України не вбачає підстав для задоволення необґрунтованої заяви ОСОБА_1

Відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 "Про судове рішення у цивільній справі", обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені судом і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У звязку з наведеним, відмова заявнику у задоволенні необґрунтованої заяви про відстрочення сплати судового збору, як це передбачено законом, а саме ст. 82 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні необґрунтованої заяви про відстрочення їй сплати судового збору.

Керуючись ст. 82 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення їй сплати судового збору за подачу позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.М.Гаврилюк