провадження 2/201/3112/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.

при секретарі Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 06 жовтня 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини. Позивач у своєму позові посилалася на те, що 25 вересня 1998 року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі РАГС виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 377. Від шлюбу у них народилася дитина син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що на даний момент проживає разом з нею. 26 грудня 2007 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Відповідач не завжди вчасно надає їй кошти на утримання сина, у звязку з чим вона постійно змушена просити його своєчасно виконувати обовязки, щодо утримання дитини, що в даному випадку й стало підставою звернення до суду. Також з позовної заяви вбачається, що дохід відповідача постійний, аліменти на інших дітей він не виплачує. В наданій суду заяві позивач просить справу розглядати за її відсутності та задовольнити її вимоги, викладені в прохальній частині позову під п.1, 4 та 5, тобто стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини до досягнення вказаною дитиною повноліття в розмірі 25 частини (1/4) всіх видів заробітку, доходу відповідача щомісячно, та при продовженні навчання до 23 років дитини, яка буде навчатися далі, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Окрім того допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць та стягнути з відповідача судові витрати

Відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засіданні не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав лише в частині п.1 прохальної частини. Також зазначив, що аліменти на утримання дитини сплачує добровільно та регулярно, з дитиною має гарні дружні відносини. Проти виплати на користь його колишньої дружини аліментів на утримання сина не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладеної в наданих суду заявах, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідчем по справі ОСОБА_2 25 вересня 1998 року було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі РАГС виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 377. Від шлюбу у них народилася дитина син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що на даний момент проживає разом з позивачкою. 26 грудня 2007 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами розірвано. Відповідач хоч і сплачує аліменти на утримання сина, але інколи робить це із запізненням та за нагадуванням позивачки. Оскільки відповідач працює та отримує постійний та регулярний дохід, позивачка, не зважаючи на те, що відповідач надає їй у добровільному порядку певні кошти на утримання дитини, однак не завжди вчасно, з метою стабільного отримання певних коштів на утримання дитини, звернулася з даним позовом до суду.

Відповідач не позбавлений батьківських прав відносно дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, він не звільняється від обовязку щодо утримання дитини відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини заповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ця неповнолітня дитина свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка на теперішній потребує матеріальної допомоги від відповідача, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаної дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття щомісячно по 1/4 частині всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (оскільки стягнення аліментів буде проводитися зараз на одну дитину і не стоїть в позові питання про додаткові витрати на утримання сина). При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач зараз працює, має доходи і певне матеріальне становище, інших стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним належним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача, повязаними з неналежним виконанням взятих на себе обовязків позивачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні; а тому враховуючи обставини матеріального та сімейного становища і стану здоровя відповідача, обґрунтований, розумний, та справедливий розмір аліментів буде становити зараз саме 1/4 частка всіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення сином повноліття, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку..

Судом, при вирішення даного спору також враховується й позиція позивачки, згідно якої від п.2 та 3 прохальної частини своїх позовних вимогам вона відмовилася та просила суд їх не розглядати, про що зазначено в поданій нею заяві..

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи те, що в даний час неможливо передбачити той факт, що після досягнення ОСОБА_4 він буде навчатися та потребувати матеріальної допомоги від своїх батьків, в тому числі як від матері, так і від батька, так як неможливо передбачити той факт, що батьки за своїх фізичним та матеріальним становищем, зможуть надати дитині таку допомогу, слід дійти висновку, що позовні вимоги позивачки в даній частині є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Окрім того, судом враховується й позиція позивачки, згідно якої від п.2 та 3 прохальної частини своїх позовних вимог Від вимог п. 2 та 3 позовної Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

При таких обставинах суд вважає доведеними обставини позову, а тому можливим їх задоволення частково.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час.

Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини з 06 жовтня 2017 року, тобто з дати подачі позову до суду.

На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, слід дійти висновку про можливим допустити негайне виконання судового рішення.

У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, не сплатила його, тому з відповідача слід також стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 640 грн..

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь матері цієї дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, України, ІПН НОМЕР_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 повноліття, починаючи стягнення з 06 жовтня 2017 року, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць, стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн., в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів слід відмовити.

Враховуючи вищевикладеного, вбачається, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України, ст. 7, 180, ч. ч. 1, 2 ст. 183, ст. 182, 191, 194 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері цієї дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, України, ІПН НОМЕР_2,в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 повноліття, починаючи стягнення з 06 жовтня 2017 року.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн..

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -