Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІ Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Кваші С.О.,

за участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської про визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до суду, в якому просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком за його місцем проживаня.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 з вимогами про визначення місця проживання малолітнього сина разом з матірю за місцем її проживання. Ухвалою суду від 22 березня 2017 року зустрічна позовна заява прийнята до провадження та об'єднана в одне провадження з первісним позовом.

У судовому засіданні позивач за первівсним позовом вимоги позову підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачка з часу припинення шлюбних відносин з початку 2016 року залишила проживати сина з ним, син перебуває повністю на його утриманні. Відповідачка сином цікавиться рідко, обмежуючись телефонними дзвінками, відвідує дитину нечсто. Відповідачка не може знайти спільну мову з сином, неправильно харчує. Вважає , що проживання дитини з батьком відповідатиме найкращим інтересам дитини, так я к ним створені всі умови для виховання та утримання дитини, у нього з сином чудові стосунки. Також в обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що відповідачка працює до 20.00 год. , повертається додому пізно, отже проводить з сином лише вихідні дні, що є недостатнім для його виховання і перекониливим аргументом щодо проживання сина саме з ним.

Відповідачка в судовому засіданні підтримала вимоги зустрічного позову, просила про його задоволення. Вважає, що має можливість забезпечити сина усім необхідним , оскільки має власне житло, де для сина облаштована окрема кімната . У неї із сином теплі відносини, вона може виховувати його належним чином. Оскільки позивач перешкоджає їй у побаченні з сином без його присутності, дитина завжди перебуває під впливом батька. Позивач відмовляється категорично дозволяти їй бчитися з синм наодинці або за місцем її проживанняч чи в місцях відпочинку, тому і склалася ненмальна ситуація, коли після розлучення вона вимушена кожного дня проводити вечора та вихідні з колишнім чоловіком, адже бажає бачити сина кожного дня.

Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні надав висновок, у якому орган опіки та піклування вважає про доцільність визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.03.2008 року по 09 листопада 2016 року , від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час син проживає разом з батьком, навчається в другому класі ЗОШ № 22. За місцем проживання батька у дитини є окрема кімната, дитина забезпечена всім необхідним, квартира двокімнатна розташована на 8 поверсі 9-иповерхового будинку № 15 по пр.Центральному в м. Миколаєві.

ОСОБА_1Л, та ОСОБА_2 забезпечені роботою, мають можливість забезпечувати дитину. За місцем проживання позивач характеризується позитивно , є турботливим батьком.

За місцем проживання ОСОБА_2І, по вул.Велика Морська, 44/1 , у дитини також є облаштована всім необхідним окрема кімната. Житло є 4-икімнатним, має облаштовану кухню, два санвузли, розташоване на 1-у та 2-у поверхах двоповерхового будинку.

Згідно соціально-психологічного висновку від 13.02.2017 року ОСОБА_3, дитина як свою сімю сприймає тільки батька та бабусю Ганну, дуже любить свого батька, відчуває себе захищеним поряд з ним. Сосунки з матірю є напруженими , дискомфортними, має негативні спогади щодо минулого досвіду спілкування з нею, мати "Занадто багато галасує". Ростислав відчуває емоційний конфлікт між батьком та матірю , свою відторгнутість, покинутість та не бачить свого місця у сімї.

Згідно рішення виконкому ММР № 919 від 26.10.2016 року визначена учасиь матері ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_3 , надавши їй можливість безперешкодного спілкування з дитиною двічі на тиждень : кожної середи з 07.30 до четверга 18.00 год та кожної пятниці з 13.00 до субботи 18.00 год.

Позивач не заперечував в судовому засіданні, що він не дотримується даного графіку, оскільки не довіряє відповідачці , щоб вона забирала сина сама зі школи і він ночував у неї. Разом з тим у своїй присутності жодних перешкод у спілкуванні з сином він не створює, що гне заперечувала і самам ОСОБА_2

Відповідно до висновку від 25.05.2017 року, якій складений органом опіки та піклування виконкому Миколаївської міської, неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком за адресою АДРЕСА_1, кожен з батьків має комфортне облаштоване житло. З метою впорядкування відносин між матірю і сином, який прагне відчути її любов і підтримку, частіше проводити з нею час , керуючись інтересами дитини , вважається за доцільне проживання дитини з матір'ю, яке є природнім і немає підстав для розлучення дитини з матірю.

Під час судового розгляду відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини на виконання права дитини бути заслуханою з питань, що її торкаються, реалізуючи приписи статті 171 Сімейного кодексу України (далі СК) судом була заслухана думка дитини. Зокрема, малолітній ОСОБА_3 пояснив, що він проживає разом із батьком, який здійснює за ним піклування, мати приходить спілкуватись з ним. Ні мати, ні батько його ніколи не ображали, йому подобається спілкватися з ними обома. Хотів би, щоб мати більше приділяла йому уваги. Бажає проживати разом з батьком, жити з мамою не бажає. Проте пояснити свій вибір суду не зміг, почав дуже хвилюватися.

При цьому суд зазначає, що в процесі розгляду справи при з'ясуванні думки дитини в судовому засіданні дитина з власної волі та за поведінкою обох сторін сидів між обома батьками , тримав за руки і матір, і батька, відповідав на ласку і з боку матері, і з боку батька однаково.

При цьому суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною та батьками склались таким чином, що дитина протягом останнього року проживає разом з батьком, а тому в даній ситуації малолітній дитині важко визначитися таким чином, щоб самостійно вирішити змінити своє місце постійного проживання .

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Згідно зі ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Відповідно до правового висновку ВСУ, висловленого у справі № 6-2445цс16, відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Суд встановив, що мати дитини має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку сина, цікавиться його життям, в курсі його уподобань, улюблених іграшок та занять, успіхів та проблем у навчанні, при цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матірю.

Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матірю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення сина зі своєю матірю.

Суд бере до уваги , що при цьому батько не позбавлений права на спілкування з дитиною і має можливість виховувати сина і приймати участь у його житті так же, як і робив до цього.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 160, 161 СК України, принципів Декларації з прав дитини, зважаючи на відсутність будь-яких доказів щодо несумлінного ставлення матері до своїх обовязків із виховання дитини, суд дійшов до висновку, що проживання мололітнього ОСОБА_3 разом з мамою відповідає потребам та інтересам дитини, відсутній негативний вплив на його розвиток з боку матері, отже немає підстав для розлучення його з матірю. Тим більше , що жодних перешкод у спілкування сина з батьком, які б чинилися з боку матері , судом не встановлено, в той час як існують певні перешкоди з боку батька при спілкуванні сина з мамою.

Таким чином, зустрічний позов слід задовольнити в повному обсязі, а первісний позов не підлягає задоволенню.

В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати, сплачені при подачі позовів.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_2 за місцем її проживання.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Гуденко О.А.