Справа № 462/8394/15-ц
УХВАЛА

"19" жовтня 2017 р. Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Андрушко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз на дії державного виконавця Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області та зобовязання до вчинення дій

встановив:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» звернулося до суду зі скаргою про визнання дій державного виконавця Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області щодо винесення постанови ВП №52597378 про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.08.2017р. неправомірними, скасування такої та зобовязання державного виконавця відновити виконавче провадження на підставі судового наказу Залізничного районного суду м.Львова від 24.12.2015р. №462/8394/15-ц. Свої вимоги мотивує тим, що 24.12.2015р. Залізничним районним судом м.Львова видано судовий наказ у справі №462/8394/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз 1667 грн. 97 коп. заборгованості, 1144 грн. 17 коп. інфляційних втрат, 76 грн. 87 коп. 3% річних, а всього 3582 грн. 15 коп. та 609 грн. 00 коп. судового збору. 23.08.2017р. державним виконавцем Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, яка лише 18.09.2017р. надійшла на адресу товариства. Вважає, що державним виконавцем не було вжито всіх заходів для примусового виконання судового наказу, зокрема державним виконавцем одноразово проведено виконавчі дії щодо виявлення майнового стану боржника, хоча така перевірка має проводитися кожні три місяці щодо виявлення нерухомого і рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника та два місяці щодо виявлення рахунків боржника. Крім того, в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.08.2017р. державним виконавцем зазначено, що боржник працює в ФОП ОСОБА_2 і згідно наказу №11-ВК від 31.03.2017р. ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням. Відтак виникає питання, чому державним виконавцем в період часу з моменту предявлення виконавчого листа до виконання та до моменту звільнення боржника - 31.03.2017р. не було звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 Таким чином, права скаржника, як сторони виконавчого провадження, були порушені, оскільки державним виконавцем не додержано вимог ст.ст.52, 68 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та не вжито заходів для виконання покладених на державного виконавця обовязків відповідно до ст.11 цього ж Закону.

Представник Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» в судове засідання не зявився, але в поданій скарзі просить розглядати справу без його участі, що суд вважає за можливе.

Представник Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області та ОСОБА_1 в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили, і суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Дослідивши матеріали скарги, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до ч.1 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Судом встановлено, що 24.12.2015р. Залізничним районним судом м.Львова видано судовий наказ у справі №462/8394/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз 1667 грн. 97 коп. заборгованості, 1144 грн. 17 коп. інфляційних втрат, 76 грн. 87 коп. 3% річних, а всього 3582 грн. 15 коп. та 609 грн. 00 коп. судового збору.

З наданої Залізничним ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області копії виконавчого провадження №372/15 вбачається, що на підставі судового наказу №462/8394/15-ц старшим державним виконавцем Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_3 04.10.2016р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52597378, за якою боржнику було надано термін до 10.10.2016р. для добровільного виконання виконавчого документу. У листопаді 2016р. було зроблено запити щодо перевірки майнового стану ОСОБА_1, а саме отримано відповіді: з Територіального сервісного центру №1, що за ОСОБА_1 зареєстрованих транспортних засобів, належних на праві власності не рахується; згідно Відомостей з реєстру прав власності на нерухомого майна ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1; з Відомості з Державного реєстру іпотек вбачається, що у Державному реєстрі іпотек відомості відсутні; з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження вбачається, що державним виконавцем Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_3 23.11.2016р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Крім того, у травні 2017р. державним виконавцем Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4, якій було передано вказане виконавче провадження, також було зроблено запити щодо перевірки майнового стану ОСОБА_1, а саме отримано відповіді: з Пенсійного фонду України інформації щодо ОСОБА_1 не знайдено; з Державної фіскальної служби України щодо джерел отримання доходів боржників-фізичних осіб, що ідентифікаційний код ОСОБА_1 НОМЕР_1, ознака доходу - 101, а щодо номерів рахунків, відкритих юридичними особами та /або фізичними особами підприємцями, то платника податків ОСОБА_1 на обліку в органах ДПС не перебуває. 12.06.2017р. державним виконавцем Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника та встановлено, що ОСОБА_1 працює в ПП Яцишин ОСОБА_5. Вказану постанову 12.06.2017р. було скеровано ОСОБА_2 до виконання. З наказу №11-ВК від 31.03.2017р. вбачається, що ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням. 12.06.2017р. державним виконавцем Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4 винесено постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. Згідно акту державного виконавця від 13.08.2017р. при виході за адресою вказаною у виконавчому документі двері не відчинили та доступу до приміщення не надали.

З наказу №11-ВК про припинення трудового договору (контракту) від 31.03.2017р. вбачається, що ОСОБА_1 31.03.2017р. звільнено за власним бажанням.

23.08.2017р. головним державним виконавцем ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4 винесено постанову ВП 52597378 про повернення виконавчого документа стягувачу на підстраві п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

У відповідності до ст.ст. 1, 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (у новій редакції) виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частинами 1 та 2 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України в абзаці першому пункту 20 своєї Постанови від 13 грудня 2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Водночас, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" (що відповідає пункту 2 частини 1 статті 47 цього Закону у чинній редакції), виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища, а також накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з вимогами ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» своєчасно і в повному обсязі вчинялися виконавчі дії з виконання виконавчого документу та при вирішенні питання про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець діяла виключно в межах та у спосіб передбачений ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а тому в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз на дії державного виконавця Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області та скасування постанови ВП №52597378 про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.08.2017р. слід відмовити.

Щодо вимоги в частині зобовязання державного виконавця Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області відновити виконавче провадження, то дана вимога також до задоволення не підлягає, оскільки за змістом ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» відновлення виконавчого провадження відноситься до виключної компетенції державного виконавця і покладання на останнього обовязку відновити виконавче провадження не відповідає вимогам ч.2 ст.387 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.383, 384, 385-387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

ухвалив:

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз на дії державного виконавця Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області та зобовязання до вчинення дій- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: