АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4182/17 Головуючий І інстанції Бутенко В.М.
Справа № 2016/2-1066/11 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: сімейні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2011 року,

у с т а н о в и в :

У вересні 2011 року ОСОБА_2 звернувся у суд з вказаним позовом до ОСОБА_3 та просив розірвати шлюб, укладений між ними 04 листопада 1975 року в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану міста Ізюм Харківської області, актовий запис № 571.

В обґрунтування позову позивач вказав, що на протязі останніх десяти років вони з відповідачем мешкають окремо. Ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Неповнолітніх дітей вони не мають. Продовжувати сімейні відносини позивач не бажає. Розірвати шлюб через органи реєстрації актів громадянського стану відповідач відмовляється.

Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2011 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану міста Ізюм Харківської області, актовий запис № 571.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 травня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду першої інстанції від 06 грудня 2011 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та призначити справу до розгляду в загальному порядку. Зокрема зазначає, що про розгляд справи вона не повідомлялася, викликів у судове засідання не отримувала; про існування рішення суду першої інстанції щодо розірвання шлюбу дізналася випадково у квітні 2017 року; шлюб між сторонами існував протягом усього життя позивача, тому підстав для його розірвання у суду першої інстанції не було.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 3, 4 ЦПК України).

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (частина 1 статті 21 СК України).

Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Частиною 3 статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Матеріали справи свідчать, що 04 листопада 1975 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, який зареєстровано Міським відділом реєстрації актів цивільного стану міста Ізюм Харківської області, актовий запис № 571 (а. с. 7).

Згідно з Витягом № 6 від 25 жовтня 2017 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу між сторонами було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області.

15 березня 2017 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть І-ВЛ № 576464, виданого Ізюмським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 20 березня 2017 року, актовий запис 213 (а. с. 46).

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобовязанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної особи або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу (частина 1 статті 37 ЦПК України).

Однак, спірні правовідносини не допускають правонаступництва, оскільки сімейні права є такими, що тісно повязані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (частина 1 статті 14 СК України).

Відповідно до частини 2 статті 310 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи сторони у спірних правовідносинах після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва, не може бути підставою для застосування вимог частини 1 цієї статті.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а стаття 27 ЦПК України надає право особам, які беруть участь у справі, та зобов'язує їх подавати докази на підтвердження своїх вимог і заперечень (стаття 60 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції, розглянувши справу в заочному порядку без її участі порушив її процесуальні права щодо можливості надати свої особисті пояснення по суті спору та заперечення проти заявленого позову, не є підставою для скасування ухваленого судом першої інстанції рішення, оскільки дані правовідносни не допускають правонаступництва.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

ОСОБА_4