АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/2946/16-ц Головуючий в 1 інстанції : Майдан С.І.
Номер провадження 22ц/791/1122/17 Доповідач : Бездрабко В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2017 року червня місяця 14 дня колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого : Бездрабко В.О.

Суддів : Кузнєцової О.А.

ОСОБА_1

Секретар : Зварич С.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - Третя Херсонська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 22 березня 1996 року уклала зі своєю дочкою ОСОБА_4, яка діяла від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, договір дарування, за умовами якого подарувала онуці ОСОБА_3 належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Позивач вказала, що укладаючи спірну угоду, вона помилялася щодо її умов та наслідків, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання із дочкою ОСОБА_4. Вони обговорили всі істотні умови, домовились про потреби та догляд.

ОСОБА_2 зазначає, що у неї не було наміру дарувати квартиру та у теперішній час зі сторони відповідачів існує реальна небезпека позбавити її єдиного житла, у якому вона постійно проживає, а тому просила поновити строк на звернення до суду з цим позовом, оскільки про порушення свого права дізналась тільки у 2013 році; визнати договір дарування квартири від 22 березня 1996року недійсним; застосувати наслідки недійсності цього договору та повернути сторони у первісний стан.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28 березня 2017 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зокрема зазначила, що суд першої інстанції при вирішенні справи не врахував, що вона мала проблеми зі здоровям та потребувала сторонньої допомоги, а також не має іншого житла. Фактична передача майна за цим правочином не відбулася.

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.243 ЦК України (в редакції 1963 року, чинній на момент укладення договору) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Встановлено, що згідно договору дарування від 22 березня 1996 року ОСОБА_2 подарувала своїй онуці - неповнолітній ОСОБА_3, 15.03.1981року народження, від імені якої під час укладення угоди діяла ОСОБА_4, належну дарувальнику квартиру АДРЕСА_2. Ця угода посвідчена державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрована в реєстрі за №2-791.

Згідно із ч.1 ст.41 ЦК України, 1963р. угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що, бажаючи укласти із донькою договір довічного утримання, помилково уклала договір дарування квартири, тому договір дарування від 22 березня 1996року підлягає визнанню недійсним на підставі статті 56 ЦК, 1963р.

Відповідно до ч.1, 2 ст.56, ч.1 ст.59 ЦК (в редакції 1963 року) угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі відшкодувати його вартість.

Угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Отже, воля особи до вчинення правочину і результат правочину не узгоджуються в разі помилки, якщо вона має істотне значення. Такими є помилки щодо правової природи правочину, його змісту, предмета, ціни, сторони, якості обєкта тощо.

Обставини, щодо яких помилялася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце та надати відповідні докази, які б свідчили про її помилку, зокрема, щодо правової природи правочину.

Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних та допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно мало місце і має істотне значення.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка посилалася на те, що, укладаючи спірну угоду, вона вважала, що донька надаватиме їй необхідну допомогу.

На підтвердження цих обставин надала медичну картку амбулаторного хворого, видану комунальним закладом «Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропініних», із якої вбачається, що позивач із 1999року взята на облік з приводу хронічного бронхіту (а.с.13).

Також ОСОБА_2 надано документи, які, як вона стверджує, видані лікарями з приводу погіршення стану її здоровя. Ці документи датовані 21.03.2014року, 07.05.2014року, 07.07.2014року, 06.08.2014року, 08.09.2014року, 03.12.2014року, 23.12.2014року, 27.05.2014року, 24.02.2015року, 17.12.2015року, а відтак не можуть бути прийняті до уваги, як такі, що не стосуються часу укладення оскаржуваного договору (а.с.14,15,16,17,18,20, 23, 24,25).

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач станом на момент укладення спірного договору потребувала догляду й сторонньої допомоги, а також мала намір укласти договір довічного утримання та досягнення між сторонами згоди з усіх умов такого договору.

Позивачем не доведено, що договір укладався не без взаємних послуг, що відповідач ОСОБА_4 зобовязалася забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом, які саме види догляду та допомоги були погоджені сторонами.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що до 2014 року постійно працювала та саме вона надавала доньці ОСОБА_4 матеріальну допомогу, оскільки остання не була працевлаштована. У 2010 та 2014роках позивач була прооперована, у звязку із погіршенням стану здоровя (технічний запис судового засідання від 14червня 2017р.).

Наведене свідчить про недоведеність ОСОБА_2 того, що певні обставини (як зазначає сама позивачка це погіршення стану здоровя та потреба у сторонньому догляду) вплинули на сприйняття нею фактичних обставин правочину та мали істотне значення, а також існували саме на момент укладення договору дарування, з якими закон повязує можливість визнання угоди недійсною.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що посилання позивачки про те, що відповідач не виконує обовязки власника квартири, не оплачує комунальні послуги не є підставою для визнання договору дарування недійсним.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування та ухвалення у справі нового рішення колегія суддів не вбачає.

Суд першої інстанції врахував, що звертаючись до суду з позовом у листопаді 2012

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: О.А. Кузнєцова

ОСОБА_1