22-ц/775/620/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Дяченко Д.О.
Категорія 59 Доповідач Мальцева Є.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Баркова В.М., Биліна Т.І.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 серпня 2017 року в справі за позовом Маріупольського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом, обґрунтувавши його наступним. 29.01.2013 року відповідач звернулася до центру зайнятості, їй було надано статус безробітного та ознайомлено з правами та обовязками зареєстрованого безробітного. Під час реєстрації в центрі зайнятості відповідач надала недостовірні дані вказала дані про паспорт, який обліковується як втрачений. Таким чином ОСОБА_1 подала недостовірні дані та недійсний документ, на підставі якого було прийнято рішення щодо реєстрації її як безробітного та призначення матеріального забезпечення згідно з п.3 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення». Відповідач отриману допомогу добровільно не повернула. У звязку із цим, посилаючись на положення ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», позивач просить стягнути з ОСОБА_1 незаконно одержану допомогу по безробіттю в сумі 34991,72 грн..

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 серпня 2017 року позовну заяву Маріупольського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Маріупольського міського центру зайнятості суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 34 991, 72 грн. та судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2017 року виправлено описку в рішенні: вказано про стягнення судового збору за результатом розгляду справи з ОСОБА_1 на користь держави, а не на користь Маріупольського міського центру зайнятості.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, і які суд вважав встановленими, невідповідність у звязку з цим висновків суду дійсним обставинам, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, порушення судом ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позов в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов висновку, що відомості, викладені в недійсному документі (паспорті) є недостовірними. Але судом не вказано норми діючого законодавства, які дають підставу для такого висновку. На думку відповідача, недійсний документ не може використовуватися для підтвердження певних відомостей, проте це не тягне автоматичну недійсність наведених в такому документі відомостей.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, які просили задовольнити апеляційну скаргу, заперечення представників Маріупольського міського центру зайнятості ОСОБА_3, ОСОБА_4, які вважали необхідним залишити рішення суду без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що втрачений ОСОБА_1 паспорт (серія ВК № 028594), який вона після отримання нового паспорту у відповідності до вимог закону не повернула до органів ДМС для знищення, є недійсним, отже, дані недійсного документу є недостовірними. Врахувавши положення п.8 ч.1 ст. 45 ЗУ «Про зайнятість населення», ст.31, ч.ч. 2,3 ст.36 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. 1116 ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач має відшкодувати реальну вартість втраченого майна, тобто компенсувати саме той розмір витрат, які поніс позивач внаслідок неправомірних дій відповідача. Суд вважав, що позивачем належно доведено наданим розрахунком завдану відповідачем шкоду в розмірі 34991,72 грн, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а, відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів у їх сукупності.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 29.01.2013 року ОСОБА_1 звернулась до Маріупольського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні (а.с.6-7). У вказаній заяві просила надати їй статус безробітної з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Крім цього, зазначила, що вона має паспорт серія ВК № 028594.

Наказом Маріупольського МЦЗ від 29.01.2013 року №НТ130129 ОСОБА_1 надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю (а.с. 11).

Згідно з довідкою Маріупольського міського центру зайнятості № б/н від 18.04.2017 року під час перебування на обліку в Маріупольському МЦЗ з січня 2013 року по лютий 2014 року відповідач отримала допомогу по безробіттю у загальному розмірі 34991,72 грн. (а.с.21).

Позивачем була проведена верифікація інформації про осіб, які зареєстровані в державній службі зайнятості як безробітні. Як вбачається з відповіді Приморського РВ у м.Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області, ОСОБА_1 зверталась з приводу втрати паспорта серії ВК № 028594 та була документована паспортом серії ВК №601284, виданим 07.05.2009 року замість втраченого (серія ВК №028594) (а.с.26). Про надання відповідачем недостовірних відомостей, що вплинули на правомірність виплати матеріального забезпечення, посадовою особою позивача 18 квітня 2017 року було складено Акт №493 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення (а.с.20).

Наказом Маріупольського МЦЗ від 18.04.2017 року № НТ170418, у звязку із встановленням факту подання ОСОБА_1 недостовірних відомостей, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, визначено до повернення виплати з 29.01.2013 року по 10.02.2014 року у сумі 34991,72 грн. (а.с.12)

Статтею 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (пункт 8 частини 1) встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Згідно з ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані у встановленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п.6.2 розділу IV Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України 13.04.2012 року №320, в разі втрати паспорту особа звертається із заявою про втрату документу до Державної міграційної служби України за місцем проживання. Згідно з п.6.9 розділу IV вказаного Порядку,у разі находження паспорта, після отримання нового, особа повинна здати знайдений паспорт до територіального підрозділу, де оформлювався новий паспорт. Знайдений паспорт підлягає знищенню. Пунктом 10.4 розділу Х Порядку регламентовано, що недійсним та таким, що підлягає знищенню, вважається паспорт, який знайдений та замість якого виданий новий.

Між тим, висновок суду про те, що ОСОБА_1 подала до Центру зайнятості недостовірні відомості про себе, оскільки подала недійсний документ, на підставі якого було ухвалено рішення про призначення їй статусу безробітного з відповідними виплатами, нічим не мотивований, оскільки не встановлено, які саме недостовірні відомості, які б вплинули на умови призначення відповідачу допомоги по безробіттю, подала ОСОБА_1 до Центру зайнятості. Паспорт, яким була документована ОСОБА_1 в 2009 році, і який вона не надала для реєстрації в центрі зайнятості, містить ті ж самі анкетні дані про особу відповідача, що й паспорт, який підлягав знищенню.

Більш того, під час розгляду справи ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді, представник позивача не заперечував, що крім надання недійсного паспорту, відповідач ніяких інших порушень при отриманні грошової допомоги не допустила.

Представник позивача також не оспорює той факт, що недійсний паспорт відповідача не містить в собі недостовірних відомостей про особу відповідача, крім серії та номеру паспорту. Також не заперечує проти того, що інші умови були належно виконані ОСОБА_1, тобто, нею надані достовірні документи довідка про присвоєння ідентифікаційного коду, трудова книжка, які підтверджували наявність законних підстав для призначення їй статусу безробітного і надання допомоги.

Пунктом 4 ч.2 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» передбачений обовязок зареєстрованого безробітного інформувати центр зайнятості строком у три робочих дні про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 даного закону. А пунктом 8 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення», на яку послався суд першої інстанції, зазначено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Однак, що саме є недостовірного, крім серії та номеру, в паспорті, який є недійсним, але містить в собі достовірні дані про особу відповідача (прізвище, імя, місце народження, місце реєстрації тощо), які не викликають сумніву, судом не встановлено.

Згідно з ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При вирішенні спору судом не вказано, які саме дії відповідача є умисним невиконанням нею своїх обов'язків та зловживання ними, внаслідок чого була б завдана шкода позивачу. Натомість, зі справи вбачається, що крім паспортних даних, усі інші відомості про особу, яка звертається за допомогою по безробіттю, є достовірними і такими, що давали належні підстави для призначення допомоги, тобто, усі умови для отримання такої допомоги були ОСОБА_1 виконані.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів у їх сукупності.

Згідно із ч.1 ст. 213, ч.2 ст. 308 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим і справедливим

Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміні рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Колегією суддів не встановлено факту порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача відповідачем, а при розгляді справи порушено норми процесуального права, отже, висновок суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам, а тому є незаконним.

Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача, тому рішення підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 серпня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову Маріупольського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді :

ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7