справа № 691/795/17
провадження № 2/691/455/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городище цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Городищенської міської ради Черкаської області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

встановив :

ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи Городищенської міської ради Черкаської області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на те, що є власником будинку по вул.Тургенева, №26 в м.Городище Черкаської області, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 02 грудня 1987 року за реєстром №5322. Крім неї в будинку зареєстрована ОСОБА_3, що підтверджується записом в Будинковій книзі. ОСОБА_3 в належному їй будинку по вул.Тургенева, №26 в м.Городище Черкаської області не проживає, що підтверджується Актом складеним депутатом Городищенської міської ради Черкаської області від 07 червня 2017 року. Будинок утримує, ремонтує та сплачує всі необхідні платежі самостійно. Реєстрація місця проживання відповідачки ОСОБА_3 перешкоджає користуватися і розпоряджатися будинком на власний розсуд, а тому прийняла рішення звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просила його задоволити, вказавши, що відповідачка у належному їй будинку не проживає та на даний час за вказаної обставини позбавлена можливості отримати субсидію.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання на розгляд справи не зявилася по невідомій суду причині, хоча про час і місце судового засідання повідомлялася вчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень від 30 червня 2017 року за №363, від 03 липня 2017 року за №637, від 10 липня 2017 року за №203, від 27 липня 2017 року за №290 та оголошення про виклик до суду на розгляд справи, яке було розміщено в газеті «Черкаський край» від 11 жовтня 2017 року №41, причину своєї неявки суду не повідомила, як і не надіслала заяв чи то клопотань про розгляд справи у її відсутність або перенесення розгляду.

На виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, судом було направлено запит до Городищенської міської ради Черкаської області та Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області щодо реєстрації місця проживання відповідачки по справі. Згідно отриманої відповіді Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 28 вересня 2017 року за вх.№5511/17, відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 і знятою з реєстрації не значиться.

Згідно ст. 74 ЦПК України, судові повістки про виклик зі зворотнім повідомленням направлялись за зареєстрованим у вставленому законом порядку місцем проживання фізичної особи - відповідачки. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Третя особа Городищенська міська рада Черкаської області в судове засідання, будучи вчасно та належним чином повідомленою, не з»явилася, але надала лист від 05 липня 2017 року №576.02/18 про розгляд справи без участі представника, зазначивши про відсутність заперечень щодо задоволення позову.

Неявка сторони відповідача та третьої особи не перешкоджає розглядові справи по суті, так як вони повідомлені вчасно та належним чином. За таких обставин, суд, вважає, що у справі достатньо доказів для обєктивного розгляду і слухає справу у відсутність вказаних сторін.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, вислухавши позивачку, вивчивши лист третьої особи про відсутність заперечень проти задоволення позову, належне повідомлення відповідачки про час та місце судового засідання, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка ОСОБА_2, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 02 грудня 1987 року за реєстром №5322, є власником будинку по вул.Тургенева, №26 в м.Городище Черкаської області (а.с.5-6). Відповідно до Будинкової книги для прописки громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована 31 травня 1997 року (а.с.7-9). Як вбачається з Акту обстеження житлового будинку по вул. Тургенева,№26 в м.Городище Черкаської області від 07 червня 2017 року, складеного депутатом Городищенської міської ради Черкаської області, відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована у вказаному будинку, але фактично не проживає (а.с.10).

Правова позиція Європейського Суду з прав людини, а саме пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основних свобод» гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла, що охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов»язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав («Пауэлл и Рейнер проти Об»єднаного Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Джілов проти Великобританії» від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статус зазначених рішень остаточне. Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров"я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод.

У національному законодавстві та судовій практиці право на житло гарантоване людині ст. ст.47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції України проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду.

За ст. 9 ч.3 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону ст. 319 ЦК України. За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, надано розяснення щодо підстав визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Із зазначеного розяснення та відповідно до ст. 107 Житлового Кодексу України, де зазначено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сімї в будь-який час розірвати договір найму, у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття, випливає, що наймач або члени його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову. В силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Частина 1 ст.405 ЦК України, закріплює право за членами сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Проте, у випадку тривалого нездійснення членом сім»ї власника свого права користування, яке надає йому ст.405 ЦК України, зокрема у разі відсутності без поважних причин понад один рік, він втрачає своє право користування, якщо інше не було встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

У судовому засіданні позивачкою доведено та підтверджено наявними у справі доказами, що відповідачка ОСОБА_3, будучи зареєстрованою в будинку по вул.Тургенева, №26 в м.Городище Черкаської області, більше року не проживає за місцем реєстрації, що створює для позивачки перешкоди, остільки маючи право на допомогу з боку Держави для оформлення субсидії, їй необхідно надати довідку про розмір доходів всіх зареєстрованих у будинку осіб. Крім того, кількість зареєстрованих осіб у будинку впливає на розмір субсидії.

З врахуванням вищенаведеного, оцінивши надані суду докази, слід прийти до висновку, що відповідачка втратила право на користування житловим приміщенням, яке належить позивачці.

Позов підтверджується: копією договору купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 02 грудня 1987 року за реєстром №5322; копією Будинкової книги для прописки громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2; Актом обстеження житлового будинку по вул. Тургенева,№26 в м.Городище Черкаської області від 07 червня 2017 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.47,48 Конституції України, Європейською конвенцією «Про захист прав людини та основних свобод», ст.ст.16, 317, 319,391, 405 Цивільного Кодексу України, ст. 9 Житлового кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та ст. ст. 10, 11, 13, 14, 57, 60, 209, 212, 214, 215,218,224, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим будинком по вул. Тургенева,№26 в м.Городище Черкаської області.

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області рішення суду першої інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію рішення направити відповідачці та третій особі, для відому.

Суддя ОСОБА_5