Справа № 468/1359/17-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Муругова В.В., за участі секретаря Цегельник Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу за позовом ОСОБА_1 до Баштанської центральної районної лікарні про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення її на посаді молодшої медичної сестри інфекційного відділення Баштанської центральної районної лікарні. На обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що 28.02.2017 року була прийнята на посаду молодшої медичної сестри інфекційного відділення Баштанської центральної районної лікарні, наказом № 197-к від 06.05.2017 року позивача було звільнено з займаної посади згідно з п.2 ст. 40 КЗпП України через невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації. Вважає вказане звільнення незаконним, оскільки звільнення було повязане з нездачею позивачем заліку-інструктажу, який проводився не у відповідності до Закону України «Про професійний розвиток працівників», крім того при звільненні з вказаних підстав позивачу не було запропоновано іншу посаду чи роботу. А тому позивач просила суд поновити її на роботі та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 4 місяці в сумі 17543,84 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали повністю.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, вказавши, що позивача було звільнено законно, як таку, що не склала залік-інструктаж та не мала мінімальних знань і бажання навчатись, що ставило під загрозу виникнення у інфекційному відділенні внутрішньо-лікарняної інфекції. Вважали, що на перевірку знань молодшого медичного персоналу не поширюється дія положень Закону України «Про професійний розвиток працівників», оскільки посада молодшої медичної сестри, яку обіймала позивач, є некваліфікованою посадою, що відноситься до розряду робітників для якої достатньо базової або повної загальної середньої освіти. Представники відповідача вважали, що позивач не володіла необхідним мінімумом знань, які б дозволяли їй працювати на посаді молодшої медичної сестри, а тому не мала права працювати на даній посаді. Крім цього, представники відповідача вважали, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з даним позовом без поважних причин, а обставини, на які посилається позивач: юридична необізнаність та перебування її представника у відпустці не є тими обставинами, які б дали підстави для поновлення судом строку звернення до суду.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та дослідивши наявні в справі матеріали (копію наказу головного лікаря Баштанської ЦРЛ №91-к від 28.02.2017 року; копію наказу головного лікаря Баштанської ЦРЛ №197-к від 05.05.2017 року; копію довідки Баштанської ЦРЛ від 04.09.2017 року №581; копію трудової книжки ОСОБА_1 серії АХ № 621087; копію наказу директора Другого Миколаївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 19.07.2017 року №1402-0000100; копію відомостей з Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України від 06.07.2017 року; копію наказу директора Другого Миколаївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 10.07.2017 року №52-02; копію наказу директора Другого Миколаївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 30.08.2017 року №80-02; копію наказу головного лікаря Баштанської ЦРЛ №29 від 10.01.2017 року та додатків до нього; копію доповідної записки головної медичної сестри Баштанської ЦРЛ від 21.03.2017 року; копію наказу головного лікаря Баштанської ЦРЛ №97 від 28.04.2017 року; копію протоколу заліку-інструктажу проведення санітарного мінімуму серед молодших медичних сестер інфекційного відділення по режимним наказам від 03.05.2017 року; копію доповідної ради медичних сестер Баштанської ЦРЛ від 03.05.2017 року; копію доповідної записки медичної сестри інфекційного відділення ОСОБА_8 від 30.03.2017 року; копію посадової інструкції молодшої медичної сестри з догляду за хворими інфекційного відділення; копію повідомлення начальника відділу кадрів Баштанської ЦРЛ ОСОБА_9 про відсутність станом на 03.05.2017 року вільних місць молодших медичних сестер та робітників; довідку Баштанської ЦРЛ від 19.10.2017 року №674), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог та доказів, наданих сторонами, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу головного лікаря Баштанської центральної районної лікарні від 28.02.2017 року №91-к з 01.03.2017 року прийнята на посаду молодшої медичної сестри інфекційного відділення з випробуванням, строком в один місяць.

03.05.2017 року комісією, що складалась з медичних сестер Баштанської центральної районної лікарні, відповідно до наказу головного лікаря Баштанської центральної районної лікарні №29 від 10.01.2017 року було прийнято залік у молодших медичних сестер інфекційного відділення, який позивач ОСОБА_1 не скала.

Наказом головного лікаря Баштанської центральної районної лікарні від 05.05.2017 року №197-к ОСОБА_1 звільнено з займаної посади відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації.

З вказаним наказом позивач ОСОБА_1 ознайомлена під підпис.

З тексту наказу про звільнення позивача слідує, що вона звільнена з посади через невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації.

Як слідує з затвердженої головним лікарем Баштанської центральної районної лікарні посадової інструкції молодшої медичної сестри з догляду за хворими інфекційного відділення кваліфікаційними вимогами щодо даної посади є повна або базова загальна середня освіта та підготовка на робочому місці без вимог до стажу роботи.

Проте відповідачем в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України не доведено, що освіта позивача не відповідає вимогам посади, які вказані в посадовій інструкції, більш того, позивач була прийнята на роботу відповідачем без будь-яких зауважень щодо невідповідності кваліфікаційним вимогам.

З позиції представників відповідача слідує, що позивач була звільнена з посади через незадовільний результат заліку, проведеного 03.05.2017 року, а також через те, що до проведення заліку відповідно до доповідних записок не вживала заходів для навчання на робочому місці. Суд не може погодитись з позицією відповідача, що вказані обставини давали підстави для звільнення позивача з займаної посади відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України через наступне.

По-перше, ані посадова інструкція молодшої медичної сестри з догляду за хворими інфекційного відділення, ані наказ головного лікаря Баштанської центральної районної лікарні №29 від 10.01.2017 року, у звязку з яким проводився залік відносно позивача, не передбачають наслідків незадовільного складення даного заліку у виді звільнення з займаної посади, на відміну від, наприклад непроходження атестації відповідно до ст. 13 Закону України «Про професійний розвиток працівників». За такого відсутність до початку процедури заліку чітко визначеної процедури такого заліку і визначення можливих наслідків непроходження заліку суперечать принципу правової визначеності і звільнення позивача через незадовільне проходження такої процедури заліку не може бути визнано законним. По-друге, суд зауважує те, що наказ головного лікаря Баштанської центральної районної лікарні №29 від 10.01.2017 року, який передбачав проведення заліку серед медичних сестер, за незадовільне проходження якого була звільнена позивач, передбачав певний юридичний склад: перший етап проходження навчання за темами та графіками занять-семінарів, які були вказані в додатках до наказу та які передбачалось провести протягом лютого 2017 року; другий етап складення заліку за наслідками такого навчання за затвердженим графіком, але позивач була прийнята на роботу 01.03.2017 року, тобто після завершення першого етапу (навчання медичних сестер), а тому необхідність проходження позивачем другого етапу (заліку) не можна вважати обґрунтованим. По-третє, доповідні записки та показання свідків-медичних сестер про те, що позивач одразу після прийняття на роботу не виявляла бажання до навчання на робочому місці та демонструвала вкрай низький рівень необхідних для роботи у інфекційному відділенні знань стосуються, в тому числі, і періоду випробування позивача при її прийомі на роботу, проте, незважаючи на такі факти відповідач не прийняв рішення про звільнення позивача протягом строку випробування як таку, що не витримала випробування, хоча метою такого строку випробування відповідно до ст. 26 КЗпП України якраз і є перевірка відповідності працівника роботі, яка йому доручається. А тому суд не погоджується, що вказані факти після закінчення встановленого працівнику строку випробування могли бути підставою для звільнення позивача.

Суд також не погоджується з позицією відповідача щодо того, що на перевірку відповідності позивача займаній посаді не можуть поширюватись положення Закону України «Про професійний розвиток працівників», оскільки посада молодшої медичної сестри не потребує кваліфікації. По-перше, норми вказаного вище закону не містять виключень щодо неможливості його застосування до певної категорії працівників чи професій. По-друге, позиція відповідача в даному випадку суперечлива та містить взаємовиключні висновки: з одного боку відповідач вважає посаду, яку обіймала позивач такою, що не потребує кваліфікації, з іншого боку відповідач звільнив позивача з даної посади у звязку з недостатньою кваліфікацією. По-третє, на відміну від описаних вище недоліків процедури заліку, який був проведений, в тому числі і відносно позивача, визначена Законом України «Про професійний розвиток працівників» атестація працівника має чітко визначену процедуру, закріплені наслідки такої атестації (в тому числі і звільнення за певних обставин) і така атестація спрямована на встановлення відповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі. Проте процедура перевірки позивача на відповідність займаній посаді не ґрунтувалась на положеннях даного закону, що визнає і сам відповідач.

Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Проте, згідно зі ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 Кодексу законів про працю України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

Позивача звільнено з займаної посади наказом від 05.05.2017 року та позивач одразу був ознайомлений з наказом під підпис, проте з позовом про поновлення на роботі позивач звернувся до суду лише 09.10.2017 року, тобто зі значним пропуском визначеного ст. 233 Кодексу законів про працю України місячного строку.

Як на поважність причин такого тривалого пропуску строку звернення до суду позивач та її представник вказали на юридичну необізнаність позивача та те, що визначений 19.07.2017 року центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги представник позивача отримав довіреність лише 25.07.2017 року і з 17.07.2017 року по 09.08.2017 року та з 04.09.2017 року по 20.10.2017 року перебував у відпустці.

Суд не погоджується, що заявлені позивачем та її представником обставини свідчать про поважність такого тривалого пропуску строку звернення до суду. На переконання суду, поважними будуть лише причини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на звернення до суду за захистом своїх прав, а заявлені позивачем обставини (щодо відсутності в неї юридичної освіти) до такої категорії не відносяться, крім того частина з них, як то надання доручення представнику для надання безоплатної вторинної правової допомоги та подальше перебування представника у відпустці взагалі стосуються періоду після спливу місячного строку після звільнення позивача. Крім того, позов поданий 09.10.2017 року, тобто в період відпустки представника позивача, що також підтверджує, що факт перебування представника позивача у відпустці на можливість подання до суду позову жодним чином не впливав.

За такого - немає достатніх та законних підстав для поновлення судом пропущеного позивачем місячного строку звернення до суду без поважних причин.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

У звязку з пропуском без поважних причин позивачем у справі про звільнення місячного строку звернення до суду в задоволенні позову про поновлення позивача на роботі належить відмовити.

Крім того, оскільки судом відмовлено в задоволенні позову про поновлення позивача на роботі то відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного, ст. 233 Кодексу законів про працю України та керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 214; 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Баштанської центральної районної лікарні про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Миколаївської області через Баштанський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

суддя: