Номер провадження: 22-ц/785/4924/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.

з участю секретаря судового засідання Лупу О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 12.04.2017 року,

встановила:

14.03.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який в подальшому було уточнено та згідно останньої редакції від 12.04.2017 року просила визнати протиправним та скасувати наказ № 171-у-рс від 16.02.2016 року про звільнення її у звязку із втратою довіри з посади економіста другої категорії відділення №15-29 АБ «Південний»; поновити її на роботі у ПАТ АБ «Південний» на посаді економіста другої категорії у відділенні №15-29 АБ «Південний»; стягнути з ПАТ АБ «Південний» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 114 721,44 грн.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона не підпадає під коло осіб, які можуть бути звільнені за п.2 ч. 41 КЗпП України, оскільки не відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, крім того при звільненні на підставі втрати довіря не доведені конкретні факти порушення законів, інструкцій, прав, норм з її боку, особисті винні дії, а тому звільнення є незаконним, та вона вважає, що повинна бути поновлена на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 12.04.2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що позивач по справі безпосередньо не обслуговувала грошові кошти та фактично не одержувала їх під звіт, однак, не вірно застосував норми матеріального права, а саме пункт 2 статті 41 КЗпП а також не вірно застосував правові позиції Верховного Суду України. У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 розкрадання, хабарництво чи інше корисливе правопорушення та у звязку з відсутністю умов, які потрібні для звільнення працівника, а саме: безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.ін.), винна дія працівника, ОСОБА_4 вважає, що звільнення позивача на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України є незаконним. Крім того вважає хибним посилання на порушення п.1 договору про повну матеріальну відповідальність від 08.11.2011 року, як на підставу для правомірного застосування п.2 ч.1 ст.41 КЗпП при звільненні позивача, оскільки зазначеним договором визначено, що позивач бере на себе повну матеріальну відповідальність за схоронність ввірених йому Адміністрацією матеріальних цінностей, натомість, ОСОБА_2 ніколи не отримувала під звіт грошові, в тому числі готівкові, кошти. Також ОСОБА_4 зазначає, що у пояснювальної записці позивача від 15.02.2016 року вона визнала той факт, що за розпорядженням керівника відділення банку здійснила операції по клієнтам без їх присутності, однак, відповідно до своїх функціональних обовязків позивач мала право проводити дані дії, що прямо передбачено посадовою інструкцією економіста 1-ї (2-ї) категорії у відділенні банку №15- 29. Крім того вважає помилковим посилання у акті про проведення службового розслідування від 15.02.2016 року на порушення позивачем вимог законодавства, повязаних з проведенням обовязкової ідентифікації клієнтів банку, як на підставу для правомірного застосування п.2 ч.1 ст.41 КзПП, оскільки це суперечить правовій позиції Верховного Суду України та вимогам чинного законодавства.

Позивач та її представник про час та місце розгляду справи сповіщі належним чином, про те в судове засідання не зявились, клопотань з приводу розгляду справи до суду не надали, а тому колегія суддів розглянула справу за їй відсутності у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Встановлено, що 17.10.2002 року на підставі наказу ПАТ АБ «Південний» №175-к позивача ОСОБА_2 (дошлюбне Гончаренко) ОСОБА_5 було прийнято на стажування з 21.10.2002 року по 21.01.2003 року в ТВБО № 3 на посаду касира без оплати.

Наказом ПАТ АБ «Південний» №767-к від 29.12.2014 року ОСОБА_2, економіста другої категорії відділення № 29, було переведено з 01.01.2015 року на посаду економіста другої категорії у відділення №15-29, з посадовим окладом 3 925 грн. в місяць.

Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до п. 1.10 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» від 18.06.2003 року № 254, відповідальний виконавець - працівник банку, який відповідно до його службових обов'язків та/або розпорядження керівництва банку має повноваження виконувати певні операції та несе відповідальність за їх належне виконання.

Відповідно до п. 2.1., 2.2. Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» від 18.06.2003 року №254, операції банків виконують відповідні працівники банку, яким надане право відповідального виконавця, а саме доручено оформляти та підписувати документи за визначеними операціями або контролювати правильність оформлення документів та відображення їх в обліку; або технологічно виконувати визначені операційні процедури незалежно від того, у якому структурному підрозділі банку вони працюють. При цьому повноваження та відповідальність працівників банку щодо виконання ними функціональних обов'язків визначаються внутрішніми документами банку та посадовими інструкціями.

У разі надання працівнику банку прав відповідального виконавця конкретні обов'язки і відповідальність мають визначатися у посадовій інструкції, що складається в письмовій формі. У посадовій інструкції передбачається перелік операцій та основних завдань, які має здійснювати відповідальний виконавець, його технологічні зв'язки з іншими працівниками та підрозділами банку. Посадові інструкції за поданням керівника відповідного підрозділу затверджуються керівником банку або уповноваженою ним особою. Кожний відповідальний виконавець має ознайомитися із своєю посадовою інструкцією під розпис.

На виконання вищевказаних норм законодавства України, а також враховуючи специфіку господарської діяльності Банку, з позивачем було підписано посадові інструкції, зокрема: Посадова інструкція економіста 1-ї (2-ї) категорії відділення №15-29 за адресою: вул. Жуковського, 30 (затверджена Головою Правління Акціонерного банку «Південний» 05.01.2015 року).

Відповідно до п. 1.1 Посадової інструкції, економіст «в своїй роботі керується чинними законодавчими актами України, нормативними та інструктивними документами НБУ, Інструкцією «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», Положеннями (технологічними картами, наказами, розпорядженнями, тощо) затверджених Акціонерним банком «Південний» із змінами і доповненнями, Кодексом корпоративної етики Банку і етики ділового спілкування, Положенням про порядок обробки персональних даних у базах персональних даних Акціонерного банку «Південний» та цієї посадовою інструкцією».

Відповідно до п. 1.3. Посадової інструкції економіста 1-ї (2-і") категорії Відділення №15- 29 (затвердженої Головою Правління Акціонерного банку «Південний» 05.01.2015 року), економіст «повинен знати нормативні документи за всіма здійснюваними операціями з фізичними особами...».

В пункті 2.40 даної Посадової інструкції зазначено, що економіст зобов'язаний «виконувати функції ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів..., а саме здійснювати ідентифікацію, верифікацію та вивчення і оцінку фінансового стану клієнта, уточнення інформації про клієнта та /або осіб, які діють від імені клієнта...».

Відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Відповідно до статті 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли зокрема між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до статті 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією може бути укладено письмовий договір про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпустки), перевезення або застосування в процесі проведення, затвердженого Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦСПС від 28.12.1977 року №447/24, до посад з якими можуть бути укладені договори про індивідуальну матеріальну відповідальність, зокрема належать завідувачі кас, старші контролери - касири й контролери - касири; старші касири й касири; а також інші працівники, що виконують обов'язки касирів.

08.11.2011 року між АБ «Південний» та ОСОБА_2 було підписано Договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до пункту 1 якого працівник, що обіймає посаду економіста другої категорії або виконує роботу безпосередньо пов'язану із зберіганням, обробкою, продажем, відпусканням, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей в межах посадової інструкції, бере на себе повну матеріальну відповідальність за схоронність ввірених йому адміністрацією матеріальних цінностей, і у зв'язку з вищевикладеним зобов'язується: дбайливо ставитися до переданих йому адміністрацією для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей адміністрації і вживати заходів для відвернення заподіяння їм шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження переданих йому для зберігання адміністрацією матеріальних цінностей...»

Відповідно до Наказу №99 від 04.02.2016 року «Про проведення службового розслідування» Комісією у складі: директора Департаменту регіональної мережі АБ «Південний» ОСОБА_6, директора Департаменту безпеки АБ «Південний» ОСОБА_7, начальника Управління правового забезпечення регіонального розвитку Юридичного департаменту А.Б. «Південний» ОСОБА_8, начальника Управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту АБ «Південний» ОСОБА_9, начальника Відділу методології та організації касової роботи Управління касової операції АБ «Південний» ОСОБА_10 15.02.2016 року було складено Акт про проведення службового розслідування.

За результатом проведеного службового розслідування Комісією встановлено наступне:

14.01.2016 року на підставі розпорядження Голови Правління про проведення перевірки з питань дотримання співробітниками відділень вимог нормативно-правових актів Національного банку України, внутрішніх положень та процедур АБ «Південний» щодо організації касової роботи, забезпечення схоронності цінностей і дотримання касової дисципліни від 06.01.2016 року працівниками АБ «Південний» в відділені №15-29 АБ «Південний», розташованого за адресою м. Одеса, вул. Жуковського, 30 була проведена перевірка організації касової роботи, забезпечення схоронності цінностей і дотримання касової дисципліни працівниками Відділення та ревізія цінностей в сховищі Відділення.

Банком отримана відповідна інформація (звернення) від клієнтів Банку в тому числі ОСОБА_11 від 08.02.2016 року щодо видачі їх грошових коштів у звязку з тим, що вони не відвідували Відділення та не здійснювали зняття готівки зі своїх рахунків за відповідними заявами, з проханням розібратися в ситуації та видати їм відповідні документи; тощо.

В результаті проведеної перевірки були виявлені факти щодо відсутності коштів клієнтів, відсутності відомостей про клієнтів в базі даних, відсутності та фальсифікації договорів, та інше, а також були виявлені факти порушення чинного законодавства України, внутрішніх документів Банку, а також посадових обовязків співробітниками Відділення, а саме у видаткових касових документах підписи клієнтів (отримувачів коштів) не відповідають підписам, що містяться в документах по оформленню банківських рахунків (в юридичній справі).

В переліку документів, в яких не відповідають підписи зазначені наступні реквізити документів: заява на видачу готівки №789818 від 06.11.2015 року, номер рахунку: 9685, власник рахунку ОСОБА_11 сума операції 50 000 грн., співробітник ініціатор операції в обліку Банку ОСОБА_2, касир ОСОБА_12.

В процесі службового розслідування у позивача ОСОБА_2 були відібрані пояснення, в яких остання повідомила, що вона вказані операції проводила за вказівкою начальника відділення, відмовитись не змогла, у звязку з погрозою втрати роботи.

Відповідно до п. 3.5. глави 3 «Порядок видачі готівки» Розділу «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року за №174, «банк (філія, відділення) перед видачею готівки у видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) перевіряє таке: повноту заповнення реквізитів на документі; наявність підписів відповідальних осіб банку (філії, відділення), яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам; належність пред'явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі; у разі отримання готівки за довіреністю - відповідність оформлення довіреності на отримання готівки вимогам законодавства України; наявність підпису отримувача».

Відповідно до п. 3.13. глави 3 «Порядок видачі готівки» Розділу «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року за №174, «банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення видачі готівки один примірник видаткового касового документа (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, інше)...»

Відповідно до п. 7.1. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №492, «видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами. Довіреність може бути засвідчена уповноваженим працівником банку, якщо вона складається в банку (у присутності власника рахунку та довірених осіб). Така довіреність додаткового засвідчення не потребує».

Зіставивши наявні документи, інформацію, отриману від клієнтів Банку та пояснення співробітників Відділення, Комісією в діях ОСОБА_2 були виявлені наступні порушення: п. 1.1, 1.3, 2.40 Посадової інструкції економіста 1-ї (2-ії) категорії Відділення № 15- 29 (затвердженої Головою Правління АБ «Південний» 05.01.2015 року), п. 1 Договору про повну матеріальну відповідальність від 098.11.2011 року; п. 3.5, п. 3.13 глави 3 «Порядок видачі готівки» Розділу «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року за №174; п. 7.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від 13.11.2003 року №492.

За результатами проведеного службового розслідування, Комісія однозначно дійшла до висновку, що співробітники Відділення, в тому числі, ОСОБА_2 економіст 2-ї категорії, як працівник, котрий безпосередньо мала доступ до всіх рахунків клієнтів Банку, мала доступ до руху грошових коштів по рахункам клієнтів Банку, ініціювала через програмне забезпечення Банку видаткові операції за документами клієнтів Банку, оформлювала касові документи клієнтів Банку, тобто обслуговувала грошові кошти клієнтів Банку та є матеріально відповідальною особою, здійснила винні дії при виконанні своїх посадових обовязків.

На підставі матеріалів службового розслідування та встановлення фактів порушень, Комісія запропонувала керівництву Банку розглянути питання про звільнення ОСОБА_2 економіста 2-ої категорії на підставі пункту 2 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України в результаті втрати довіри до співробітників в якості співробітників, що безпосередньо обслуговують грошові кошти та є матеріально відповідальними особами, що обумовлює неможливість виконання такими співробітниками трудових обовязків.

У звязку з чим, наказом ПАТ АБ «Південний» №171-к-рс від 16.02.2016 року ОСОБА_2 було звільнено з посади економіста 2-ої категорії відділення №15-29 АБ «Південний» у звязку з втратою довіри, п. 2. ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а також зобовязано виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 12 календарних днів, за період роботи з 17.08.2015 року по 16.02.2017 року.

Так відповідно до п. 2.ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, пункт 2 ст. 41 КЗпП України надає можливість роботодавцеві припинити трудові відносини з працівником, якщо останній вчинив винні дії під час безпосереднього обслуговування грошових або товарних цінностей, що стало підставою для втрати до нього довіря. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності, слід ретельно ознайомитися з колом його функціональних обовязків, які визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. Водночас до працівників, що мають бути звільнені за цією підставою, відносяться особи, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо повязані із зберіганням, обробленням, продажем, перевезенням грошових і товарних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами чи складами, а також особи, які зайнятті обробкою дорогоцінних матеріалів і каміння, застосовують у процесі виробництва передані їм цінності (шліфувальники або гранувальники алмазів на ювелірній фабриці, монтажники, паяльщики виробів із дорогоцінних матеріалів). У кожному конкретному випадку необхідно зясувати, чи становить виконання операцій, що повязані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їхніх трудових обовязків, чи носить виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер за наявність обліку та контролю за рухом і зберіганням цінностей. Виходячи з цього відзначимо, що у звязку з втратою довіря можуть бути звільнені й ті працівники, здійснення грошових операцій для яких не становить їх основної функції, але з неї випливає. Це відноситься до екскурсоводів, зобовязаних розповсюджувати квитки, шоферів таксі, водіїв автобусів, які працюють без кондуктора. Адже ці категорії працівників мають безпосередній доступ до грошових цінностей. І навпаки, не можуть бути звільнені в звязку з втратою довіря касири, бухгалтери, контролери та інші працівники, які не мають відношення до цінностей, але не повязані з їх безпосереднім обслуговуванням. Не може бути підставою для звільнення також разове виконання працівником операцій з цінностями.

Однак, недовіра до працівника не може ґрунтуватися на підозрі. Для вирішення питання про звільнення за названою обставиною потрібні конкретні факти або вчинки, наявність яких робить неможливим залишення особи на роботі, повязаній з обслуговуванням цінностями. З іншого боку, необовязково, щоб працівник заподіяв шкоду, достатньо, щоб він своїми діями створив реальну можливість її заподіяння. Вбачається, діями, які можуть викликати недовіру працівників, слід вважати: використання довіреного майна працівником в особистих цілях, обважування, обрахування покупців, отримання плати за послуги без оформлення відповідних документів. Однак завжди слід мати на увазі факт вчинення винних дій має бути належно встановлений відповідними органами. Також при встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва та інших корисних правопорушень останні можуть бути звільнені з підстав утрати довіря до них і тоді, коли зазначені дії не повязані з їхньою роботою.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року роз'яснено, що звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

В пункті 28 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачається: при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 2 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Втрата довіри може бути обумовлена лише винними діями працівника, які він зробив усвідомлено або з необережності, що дає підставу роботодавцю не довіряти такому працівникові. Як правило, такі дії мають корисливий характер. Це крадіжки цінностей, використання їх у своїх особистих цілях, порушення правил торгівлі, відпуск товарів у борг, порушення правил зберігання матеріальних цінностей, допущення недостачі або надлишків товарів, халатне відношення до роботи тощо.

Для втрати довіри не обов'язково, щоб шкода була нанесена. Досить, щоб працівник своїми діями створив можливість для заподіяння шкоди. Факт добровільного відшкодування заподіяного збитку не перешкоджає звільненню за мотивом втрати довіри.

Вчинення винних дій працівника, що призвели до втрати довіри до нього з боку власника чи уповноваженого ним органу, може бути як умисним так і з необережності. Для правових наслідків звільнення з цих підстав не має значення, чи працівник свідомо і умисно вчиняв винні дії чи легковажно ставився до своїх обов'язків, або з необережності допустив дії, що дають ґрунтовні підстави для втрати довіри до нього.

Висновок власника або уповноваженого ним органу про втрату довіри до працівника має бути обґрунтований та підтверджений доказами. Краще, коли ці докази оформлені документально. Наприклад, є підтвердження інвентаризаційним актом, актами ревізії чи іншими документами.

При оскарженні працівником звільнення в судовому порядку суди перевіряють всі обставини, підстави звільнення та правильність документального оформлення такого звільнення. Якщо допущене хоча б якесь порушення вимог законодавства з боку роботодавця, суди стають на сторону працівника і поновлюють його на роботі, визнавши звільнення незаконним.

При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористалась своїм процесуальним правом та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, в тому числі з клопотанням про виклик в якості свідків ОСОБА_11, касира ОСОБА_12 або начальника відділення, до суду не зверталась.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають через їх недоведеність, і хоча грошові кошти безпосередньо і не одержувались позивачем під звіт, однак, факт порушення нею правил проведення операцій з матеріальними цінностями та втрати у звязку з цим довір'я був встановлений у судовому засіданні.

Вимоги позивача про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідними вимогами від поновлення на роботі, а від так у свою чергу також задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, зводяться до дублювання доводів позову, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Посилання апелянта на те, що позивач безпосередньо не обслуговувала грошові кошти та фактично не одержувала їх під звіт, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову, надав вказаній обставині належну оцінку, зокрема вказав, що хоча грошові кошти безпосередньо і не одержувались позивачем під звіт, однак, факт порушення нею правил проведення операцій з матеріальними цінностями та втрати у звязку з цим довір'я був встановлений у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 12.04.2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

ОСОБА_13