Справа № 214/177/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 жовтня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Ткаченко К.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агростілплюс» про стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування свого позову позивач послався на те, що в грудні 2014 року він працевлаштувався до відповідача та виконував роботу водія, а 29 вересня 2015 року звільнився за власним бажанням, однак до цього часу йому не було видано трудової книжки та не було виплачено всіх сум, що належали йому від відповідача, за весь відпрацьований у вересні 2015 року час, тому позивач просить суд зобовязати відповідача внести запис до його трудової книжки про період його роботи та зазначити підставу звільнення за власним бажанням, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 10000 грн. та 5000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Надалі позивач неодноразово уточнював свій позов, висуваючи до відповідача вимоги про зобовязання видати йому трудову книжку та внести до неї записи про період його роботи на підприємстві і підставу звільнення за власним бажанням, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та компенсацію за невикористану відпустку з урахуванням моральної шкоди в загальній сумі 54230 грн. 85 коп., однак, після проведення в справі почеркознавчої експертизи, представник позивача заявив клопотання про залишення без розгляду вимог про зобовязання відповідача видати позивачу трудову книжку та внести до неї запис про період його роботи на підприємстві і підставу звільнення за власним бажанням, яке було задоволено ухвалою суду від 24 травня 2017 року.

В останній же редакції свого уточненого позову, який було вмотивовано тим, що, як убачається з документів, отриманих від управління пенсійного фонду, позивач не отримував від відповідача у період трудових відносин інші виплати, які також входять до заробітної плати, а саме індексації заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та компенсації втрати частини заробітної плати, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 4063 грн. 98 коп. індексації заробітної плати, 1493 грн. 24 коп. компенсації за невикористану відпустку, 679 грн. 98 коп. компенсації втрати частини заробітної плати, 36130 грн. 32 коп. невиплаченого середнього заробітку та 25000 грн. моральної шкоди.

Представник позивача підтримав його уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача предявлених до підприємства вимог не визнав, пояснив суду, що індексація заробітної плати позивача проводилась, що відпустку позивач використав у повному обсязі, а також своєчасно отримував заробітну плату, а вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати та моральної шкоди є безпідставними.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до такого.

Так, факт виконання позивачем трудових обовязків у відповідача на посаді водія з грудня 2014 року по вересень 2015 року в судовому засіданні з боку сторін не оспорювався.

Предметом свого позову позивач визначив невиконання відповідачем вимог закону про індексацію його заробітної плати, невиплату йому середнього заробітку, компенсації за невикористану відпустку та компенсації втрати частини заробітної плати.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом на підставі матеріалів справи установлено, що відповідач у зазначений ним період часу отримував заробітну плату у повному обсязі, яку було проіндексовано, а також у повному обсязі використав відпустку (а.с.16, 18, 19, 25, 26, 38, 39, 90-94).

Також позивачем не доведено обставин, за яких ним було втрачено частину заробітної плати з урахуванням при цьому того, що позивач отримав трудову книжку своєчасно, а саме в день звільнення.

Отже, у звязку з наведеним, суд уважає, що позивачем не доведено обставин невиконання відповідачем вимог закону про індексацію заробітної плати, невиплату середнього заробітку, невиплату компенсації за невикористану відпустку та компенсації втрати частини заробітної плати.

Позаяк вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від цієї частини вимог, то такі вимоги суд уважає безпідставними.

Відтак, зважаючи на все вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні уточнених позовних вимог у повному обсязі.

На підставі положень ст. ст. 81, 88 ЦПК України судовий збір підлягає віднесенню на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57-60, 81, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Попов.