АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №755/1299/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Усика Г.І.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкода Олександр Миколайович, про визнання договорів дарування недійсними,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6403/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року задоволено заяву ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкода О.М., про визнання договорів дарування недійсними.

Накладено арешт на садовий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_3, та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору дарування.

Накладено арешт на земельну ділянку АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_1, та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору дарування.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору дарування.

Не погодившись із такою ухвалою суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Зазначає, що в заяві про забезпечення позову відсутні дані, що є обов'язковими, та які зазначені у п.1 ч.2 ст.151 ЦПК України, та не наведено жодних належних причин, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов. Вважає, що позивачем не доведена, а судом першої інстанції не встановлена, співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а також не взято до уваги неможливості застосування арешту майна, як виду забезпечення позову, до позову з немайновими вимогами.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на обґрунтованість та законність судового рішення.

В судове засідання Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкода О.М. не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила визнати недійсними договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 28 серпня 2015 року; договір дарування садового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_3 від 23 квітня 2016 року; договір дарування земельної ділянки АДРЕСА_3 від 23 квітня 2016 року.

Одночасно ОСОБА_3 порушила питання про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що в м. Києві; садовий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_3; земельну ділянку АДРЕСА_3, оскільки їй стало відомо, що відповідачка намагається реалізувати спірне нерухоме майно.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

При цьому, суд виходив з положень ст. ст. 151-153 ЦПК України, а також з того, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може зробити неможливим чи ускладнити виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог

Згідно п. 4 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову ОСОБА_10, ураховуючи характер та обсяг заявлених позовних вимог, а також те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Таким чином, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

З тексту позовної заяви ОСОБА_3 убачається, що нею заявлено позов про визнання недійсними договорів дарування, вчинених за життя матір'ю сторін на користь відповідача. При цьому, ОСОБА_3 посилається на те, що мати внаслідок стану здоров'я не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Нерухоме майно, що було відчужене, входить до спадщини, яка відкрилась після смерті померлої матері.

Порушуючи питання про забезпечення позову, ОСОБА_3 були надані належні та допустимі докази того, що земельна ділянка, що вищезазначене майно, належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Відповідач, будучи власником нерухомого майна, відносно якого виник спір, у будь-який час може розпорядитися належною їй власністю, що у випадку задоволення позовних вимог може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладенням арешту на належне відповідачу майно, ураховуючи характер та обсяг позовних вимог, а також те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на порушення судом першої інстанції положень ст. ст. 151, 152 ЦПК України.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд не перевіряє обґрунтованість заявлених вимог, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині також є безпідставними.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

Г.І. Усик