ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.

за участю секретаря: Криворучко А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Фастів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним довіреності, договору дарування житлового будинку, договору дарування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року позивач звернулася до Фастівського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідачів про визнання недійсним довіреності, договору дарування житлового будинку, договору дарування земельної ділянки.

14 квітня 2017 року суддею Фастівського міськрайонного суду Осауловою Н.А. вищевказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Так, звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що вона є спадкоємцем по заповіту, який було укладено ОСОБА_5, яка померла 21.09.2014 року. Після її смерті вона звернулася до нотаріуса, однак нотаріусом їй було повідомлено, що за місяць до смерті представником за дорученням спадкодавця було укладено договір дарування на імя племінника ОСОБА_3. Позивач зазначає, що спадкодавець була особою похилого віку та не усвідомлювала значення своїх дій, а також зважаючи на те, що договір дарування було укладено не особисто ОСОБА_5, а особою за дорученням, тому у неї виникли обґрунтовані підозри щодо недійсності доручення та договорів дарування, які на її думку укладені шляхом оману. Окрім того, позивач зазначає, що ОСОБА_5 не могла надати доручення на право розпоряджатися власним майном, оскільки вже давно уклала заповіт на її імя, та не мала намір відчужувати дане майно іній особі. Підставою, для сумнівів в дійсності правочинів щодо дарування будинку та земельних ділянок є те, що всі документи на оформлення права власності на будинок та земельні ділянки оформлялися ОСОБА_2, без будь-якого на те права. Так, при оформлення технічного паспорту на будинок № 18 по вул. Садовій, що в с. Оленівка, Фастівського району, ОСОБА_2 оформляла технічну документацію без будь-якої довіреності від імені власника та всі інші документи на земельні ділянки, остання також оформляла без будь-якої довіреності.

Вважає, що ОСОБА_2 не мала законних підстав укладати договори дарування житлового будинку від 01.08.2014 року, договору дарування земельної ділянки розміром 0,25 га від 01.08.2014 року та договору дарування земельної ділянки розміром 0,2867 га від 01.08.2014 року, оскільки доручення було підписано в наслідок обману.

Тому, змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд визнати недійсним доручення на ім'я ОСОБА_2 ОСОБА_6 НАВ 496304 від 25.07.2014 року; договір дарування житлового будинку № 18 по вул. Садовій, що в с. Оленівка Фастівського району Київської області від 01.08.2014 року, який укладений на імя ОСОБА_3, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки розміром 0,25 га від 1.08.2014 року, кадастровий номер :01:002:0424 на території с. Оленівка Фастівського району Київської області, який укладений на ОСОБА_3 та визнати недійсним договір дарування земельної ділянки розміром 0,2867 га від 01.08.2014 року, кадастровий номер :01:002:0425 на території с. Оленівка Фастівського району Київської області, який укладений на ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених в ньому, просили його задовольнити.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні проти позову заперечували, суду пояснили, що вони доглядали за померлою тіткою. Влітку 2014 року, вони разом з ОСОБА_5 звернулися до нотаріуса для оформлення договору дарування будинку та землі. Між тим, нотаріус договір дарування не посвідчила, оскільки у ОСОБА_5 не було при собі необхідних документів та розяснила, які потрібно документи зібрати для вчинення нотаріальної дії. В липні 2017 року, відповідач ОСОБА_7, звернулася до нотаріуса за клопотанням тітки, щодо оформлення довіреності, оскільки останній важко було ходити. Нотаріус виїхала за місцем проживання померлої тітки, для оформлення довіреності. При їх спілкуванні відповідачі не були присутні. Між тим, зазначили, що померла тітка сама виявила бажання уповноважити ОСОБА_7 укладати від її імені договори, оскільки була похилого віку, і їй важко було їздити до нотаріуса. Вважають позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, просили суд відмовити в його задоволенні.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечувала, суду пояснила, що влітку до неї звернулася покійна ОСОБА_5 з проханням оформити договір дарування житлового будинку та земельних ділянок. Нею було розяснено який пакет документів потрібно зібрати. Однак, в липні до неї звернулася відповідачка, яка просила виїхати до бабусі за місцем проживання, для вчинення нотаріальних дій, оскільки в бабусі хворі ноги та їй важко пересуватися. 25.07.2014 року вона їздила до ОСОБА_5 двічі, перший раз поспілкуватися на одинці, щоб встановити чи розуміє бабуся значення своїх дій, а вдруге вже для оформлення самої довіреності. При оформленні довіреності, бабуся усвідомлювала значення своїх дій, її волевиявлення було вільним. Позовні вимоги вважає не обґрунтованими, просила відмовити в їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Судом встановлено, що ОСОБА_5, виражаючи свою волю на відчуження житлового будинку та земельних ділянок Довіреністю НАВ 496304, зареєстрованої в реєстрі за № 540, посвідченою приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, уповноважила відповідачку ОСОБА_7 від її імені подарувати ОСОБА_8, належні їй на праві власності житловий будинок № 18, та земельні ділянки площею 0,25 га та 0,2867 га, по вул. Садові в с. Оленівка Фастівського району, Київської області.

Статтею 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Згідно ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

У відповідності до ч.1 ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

За змістом вказаної довіреності вбачається про роз»яснення ОСОБА_5 приватним нотаріусом ОСОБА_4 змісту вказаного правочину та його наслідки із встановлення добровільності волевиявлення ОСОБА_5 на видачу довіреності , усвідомлення значення та дійсності намірів на її укладення, перевірки її дієздатності.

Вказані обставини виїзду на місце вчинення вказаної нотаріальної дії та її проведення підтвердила в судовому засідання нотаріус ОСОБА_4

Так, 01.08.2014 року, між ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали Договір дарування житлового будинку № 18 (вісімнадцять) по вулиці Садовій в селі Оленівка, Фастівського району, Київської області. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 554. (а.с. 8-10).

Разом з тим, 01.08.2014 року між ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено Договори дарування: земельної ділянки площею 0,2500 га в межах згідно з планом, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0424, та земельної ділянки площею 0,2867 га в межах згідно з планом, надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:0425, що розташовані на території села Оленівка, Фастівського району, Київської області по вулиці Садовій під номером 18 (вісімнадцять). Вказані договори було посвідчено приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 та зареєстровані в реєстрі за № 556 та за № 555. (а.с. 11-16).

Згідно, з наявного в матеріалах справи Актового запису про смерть № 10 від 24.09.2014 року, ОСОБА_5 померла 21.09.2014 року, в с. Оленівка Фастівського району Київської області, у віці 88 років, у звязку з чим видано Свідоцтво про смерть серія I-ОК № 318782. (а.с.6).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч. 2 ст. 720 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 4 ст. 720 ЦК України встановлено, що договір дарування від імені дарувальника може укласти його представник.

З матеріалів справи вбачається, що спірні договори дарування були укладені у письмовій формі та були посвідчені нотаріально, тобто відповідно до ч. 2 ст. 720, ст. 209 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що, Договори дарування були здійснені представником дарувальника відповідно до вимог ст. 238, 244, 245, ч. 4 ст. 720 ЦК України, тобто укладені на підставі нотаріально посвідченої довіреності, з якої вбачається волевиявлення на дарування вищевказаного житлового будинку та земельних ділянок конкретній особі, яка набула за вищевказаними договорами право власності на об'єкт дарування. Крім того, договір укладений відповідно до повноважень представника, які зазначені в довіреності, в межах строку її дії, а також відсутності на час здійснення угоди заяви про її скасування.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Отже, одна із сторін правочину або інша заінтересована особа повинна довести навмисне цілеспрямоване введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину.

За змістом ст. 30 Цивільного кодексу України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Згідно ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

Як розяснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги у відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд, з врахуванням оцінки досліджених в суді доказів та показань нотаріуса ОСОБА_4, вважає недоведеними позивачем обставин того, що спадкодавиця ОСОБА_5 під час укладення довіреності на представника на відчуження спірного нерухомого майна не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, або ж була введена в оману відповідачами під час підписання довіреності на відчуження майна, прав та обовязків, що із нього виникають, а відтак у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 202-203, 209, 215, 230, 237-238, 244-245, 717, 720 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним довіреності, договору дарування житлового будинку, договору дарування земельної ділянки залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст виготовлено 24.10.2017 року.

СУДДЯ