Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2017 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Голубковій М.А., при секретарі Когут С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом уточненим в процесі розгляду, в якому зазначає, що 23.04.2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким останній взяв у ОСОБА_1 в позику грошові кошти в розмірі 8177 доларів США з кінцевим строком повернення позики 01.01.2016 року, про що 23.04.2014року була складена боргова розписка.

Позивач посилається на ті обставини, що станом на 22.05.2017 року (дату складання розрахунку уточненої позовної заяви) офіційний курс становив 2636,9659 гривень України за 100 доларів США. Таким чином у гривневому еквіваленті 8177 доларів США становить 215624,70 гривні України. По закінченню зазначеного в розписці строку відповідач суми позики позивачу не повернув, на теперішній час відповідач фактично ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяте на себе зобовязання.

Посилаючись на 1046, 1047, 1048 ЦК України позивач просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 загальну суму боргу в розмірі 8177 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 215624,70 грн., посилаючись на ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 3% річних від зазначеної суми, що становить 8178,12 грн., збитки від інфляції за період прострочення повернення позики з 02.01.2016 року по 22.05.2017 року в сумі 35030, 82 грн. а також посилаючись на ч. 1 ст. 1048 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача відсотки за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ, що складає 122126,07 грн. та понесені судові витрати.

В судове засідання позивачем представником ОСОБА_3 подано заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на їх задоволенні наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився з невідомих причин, викликався шляхом направлення судових повісток. Позовну заяву з додатками та ухвалу про забезпечення позову отримав особисто про що в матеріалах справи наявні поштові розписки. Проте заперечень та пояснень на позовну заяву не подавав. Про зміну свого місця проживання(перебування)під час судового провадження, причини неявки у судове засідання відповідач суд не повідомив.

З матеріалів справи видно, що відповідач зареєстрований за адресою, вказаною позивачем в позовній заяві, а саме в м.Запоріжжі по пров. Тінистому, 3. За вказаною адресою реєстрації відповідача були направлені судові повістки на судові засідання, які були отримані позивачем особисто під розписку. Періодично відповідач подавав заяви про відкладення розгляду справи з різних причин, що були судом задоволені.

Відповідно до ст.74 ч.1,3 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, судова повістка надсилається фізичній особі за адресою її зареєстрованого місця проживання або перебування.

Статтею 76 ЦПК України встановлено порядок вручення судових повісток, зокрема в частині 1 цієї статті вказано, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4 08.12.2016 року, відповідно до заяви поданої особисто (а.с.28 ), ознайомлений з матеріалами вказаної цивільної справи, заперечень на позовну заяву чи будь-яких доказів на спростування доводів позивача не подавав.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.208,ст.1046,ч.2 ст.1047 ЦК України, договір між фізичними особами на суму, яка в 20 і більше разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, може бути укладений в письмовій формі, шляхом видачі розписки або іншого документу, внаслідок чого між сторонами виникає грошове зобовязання.

За змістом ст.525,526,629 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору.

Як вбачається з наданих позивачем матеріалів за розпискою від 23.04.2014 року ОСОБА_2, НОМЕР_1 виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав від ОСОБА_1, грошові кошти в сумі 8177 (вісім тисяч сто сімдесят сім) доларів США, з кінцевим терміном повернення до 01.01.2016 року, про що власноручно склав розписку, що була досліджена в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Надана позивачем на підтвердження факту виникнення між ним та відповідачем грошового зобовязання розписка в оригіналі, є письмовим доказом та долучена до матеріалів справи, що відповідає положенням ст.57 ЦПК України.

Кінцевий строк повернення грошових коштів відповідачем ОСОБА_2 позикодавцю ОСОБА_1 встановлений в розписці та на час звернення до суду з позовом - сплинув.

На час розгляду справи відповідачем не надано доказів про те, що сума позики відповідачем повністю або частково повернута.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо ,а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Частиною 3 ст.10,ст.60 ЦПК України обовязок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, покладено на сторони.

Вимоги позивача у вказаній частині ґрунтуються на законі підтверджені належними допустимими доказами, доказами відповідача не спростовані, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов позивач надав розписку позичальника в оригіналі, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Розпискою встановлено, що відповідач зобовязується повернути суму боргу за розпискою від 23.04.2014 року на суму 8177 доларів США до 01.01.2016 року

Але свої зобовязання відповідач не виконав, жодних дій, що свідчать про виконання зобовязань за договором позики не вчинив, тому у позивача виникло право вимагати повернення сум позики.

Частиною другою ст. 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. В такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Відповідно до інформації Національного Банку України, станом на 22.05.2017 року курс американського долара до гривні становив 2636,9659 грн. за 100 доларів США. Таким чином стягненню з відповідача підлягає сума боргу за розпискою в розмірі 215624,70грн.

Відповідно до інформації Національного Банку України, станом на 01.01.2016 року курс американського долара до гривні становив 2400,0667 грн. за 100 доларів США. Таким чином задоволенню підлягає вимога позивача про стягнення з ОСОБА_2 3% річних, що складають 8178,12 грн. від суми боргу 196253,45 грн. що є еквівалентом 8177 доларів США станом за 01.01.2016 року (дату виникнення прострочення за зобовязанням).

Судом визнано такою, що відповідає вимогам законодавства та підлягає задоволенню вимога позивача ОСОБА_1, щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його користь відсотків від суми позики, розмір яких визначено позивачем на рівні облікової ставки НБУ з дня виникнення зобовязання в розмірі 4631,31 доларів США, що станом на 22.05.2017 року відповідно до курсу НБУ становить 122126,07 грн.

Таким чином суд дійшов висновку, що позивач правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав та вважає за доцільне стягнути з відповідача суму боргу, визначену договором позики три відсотки річних та відсотки за користування позикою.

Вирішуючи питання про відмову в задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 інфляційних збитків, суд виходить з наступного.

Індекс інфляції це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті гривні, норма ст.. 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначено договором у гривні.

Враховуючи, що договір позики укладений між сторонами у доларах США позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення інфляційних витрат задоволенню не підлягають.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат понесених ним на правову допомогу. При вирішенні питання про стягнення судових витрат на правову допомогу не на користь позивача, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Водночас, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно роз'яснень у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а її у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В обґрунтування позову в цій частині позивачем надано, додатковий договір «Про надання правової допомоги» від 11.08.2016 року укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_3, звіт про обсяги правової допомоги наданої адвокатом та квитанція до прибуткового касового ордеру № 1 від 01.06.2017 року про витрати на правову допомогу на загальну суму 8320 гр.00 коп.

Водночас, належних документальних підтверджень факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару відповідно до п. 3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, до справи не надано.

З урахуванням цих обставин судові витрати на правову допомогу у даній справи свого підтвердження належними доказами не знайшли, тому вимоги про стягнення таких витрат суд залишає без задовлення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позов задоволений частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 3459,30 грн.

На підставі ст. ст. 3, 10, 88, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст.11, 208, 509, 526, 530,625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_3, суму боргу в розмірі 215624,70 грн., 3% річних від зазначеної суми, що становить 8178,12 грн. відсотки за користування сумою позики в розмірі 122126,07 грн. а загалом 345928,89 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_3, судовий збір в сумі 3459,30 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів після його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А. Голубкова