Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 березня 2016 року, додаткове рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_6звернувся до суду ізпозовом до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 липня 2014 року з вини водія ОСОБА_8 сталася дорожньо транспортна пригода, внаслідок якої його батько - ОСОБА_9 - отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП.

Посилаючись на те, що ОСОБА_8 застрахував свою цивільно- правову відповідальність в ПрАТ «УПСК», страховик винного водія відмовляється відшкодувати страхову суму, ОСОБА_6 просив стягнути з відповідача на його користь 100 тис. грн страхового відшкодування та 20 тис. грн моральної шкоди, завданої бездіяльністю ПрАТ «УПСК» щодо виплати страхового відшкодування.

Рішенням Ківерцівського районного суду від 11 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6задоволено частково.Стягнуто із ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_6 100 тис. грн страхового відшкодування та 05 тис. грн моральної шкоди. Стягнуто із ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 1 050 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Ківерцівського районного суду від 22 квітня 2016 року постановлено стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 487 грн 20 коп.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 08 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовуОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, у цій частині позову ОСОБА_6 відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Додаткове рішення Ківерцівського районного суду від 22 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПрАТ «УПСК», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За доводами касаційної скарги судові рішення в частині вирішення позову ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди не оскаржуються, а тому в силу вимог ст. 335 ЦПК України колегією суддів не переглядаються.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 23 липня 2014 року з вини водія ОСОБА_8, який керував автопоїздом у складі: вантажного автомобіля марки «Volvo FH 12», державний номер НОМЕР_1, та причепа марки «Kogel», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої велосипедист ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження і помер на місці дорожньо-транспортної пригоди. Водій автопоїзда ОСОБА_8 вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 жовтня 2014 року визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В даному кримінальному провадженні син потерпілого внаслідок ДТП ОСОБА_9 - ОСОБА_6 - визнаний потерпілим.

Відповідно до полісу № АІ/1191545 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08 жовтня 2014 року власник автомобіля марки «Volvo FH 12» ОСОБА_8 застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами за заподіяння шкоди, страховиком є відповідач ПрАТ «УПСК». Відповідно до зазначеного страхового полісу страхова сума (ліміт відповідальності) складає: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 тис. грн; за шкоду, заподіяну майну - 50 тис. грн; франшиза - 500 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення страхового відшкодування в розмірі 100 тис. грн, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія ОСОБА_8, який застрахував свою цивільну правову відповідальність перед третіми особами, потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП, а тому його син - ОСОБА_6 має право на відшкодування страхової суми за шкоду, заподіяну життю його батька, відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції в цій частині, посилаючись на те, що подія, внаслідок якої була заподіяна шкода третій особі, а саме: ОСОБА_9, під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, є страховим випадком. При цьому судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу загинув батько позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_9, а тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із страховика на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 100 тис. грн за шкоду, заподіяну життю батька позивача. Така страхова сума стягнута в межах ліміту відповідальності страховика.

Із висновками апеляційного суду погодитися не можна.

За змістом ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі у редакції станом на дату настання страхового випадку) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі є шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

За положеннями ст. 1200 ЦК України (тут і далі у редакції станом на дату настання страхового випадку) у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Дійшовши висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення страхового відшкодування з тих підстав, що подія, внаслідок якої заподіяно шкоди ОСОБА_9, є страховим випадком, а тому із страховика на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 100 тис. грн у межах ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю батька, апеляційний суд належним чином не визначився із характером спірних правовідносин, не застосував до їх вирішення ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не встановив обставин, що складають предмет доказування у справі згідно наведеної норми права.

У порушення вимог ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд не встановив, яку вимогу фактично заявив позивач, вимагаючи стягнення із страховика 100 тис. грн. - 1) утримання як непрацездатній особі, що перебувала на утриманні потерпілого, за п. 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1200 ЦК України; 2) моральну шкоду за п. 27.3. ст. 27 цього Закону чи 3) відшкодування витрат на поховання на підставі 27.4. ст. 27 Закону.

При цьому варто враховувати, що виплата страховиком моральної шкоди та відшкодування витрат на поховання обмежується законодавцем розміром 12 мінімальних заробітних плат, а для стягнення утримання як непрацездатній особі, що перебувала на утриманні потерпілого, необхідно встановити, чи належить ОСОБА_9 до категорії осіб, визначених ч. 1 ст. 1200 ЦК України, які мають право на відшкодування страховиком шкоди, заподіяної смертю потерпілого, тобто чи є позивач непрацездатною особою, яка була на утриманні потерпілого або мала на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Зазначені обставини складають зміст доводів апеляційної скарги, разом з тим мотивів щодо їх перевірки рішення апеляційного суду не містить.

Враховуючи те, що внаслідок порушення апеляційним судом норм процесуального права не встановлено фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, постановлене ним рішення підлягає скасуванню у частині вирішення позову ОСОБА_6 про стягнення страхового відшкодування із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Щодо оскарження додаткового рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 квітня 2016 року, залишеного без змін рішенням апеляційного суду Волинської області від 08 червня 2016 року, необхідно зазначити таке.

За змістом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскаржуваним додатковим рішенням суду першої інстанції стягнуто із ПрАТ «УПСК» в дохід держави судовий збір в розмірі 487 грн 20 коп. за позовну вимогу ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди. Зазначена сума судового збору стягнута саме за подання позову немайнового характеру (не за подання апеляційної скарги), який судом першої інстанції був задоволений частково.

Разом з тим, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_6 до ПрАТ «УПСК» про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд не зазначив норми матеріального закону, на підставі якої судовий збір в розмірі 487 грн 20 коп. в дохід держави підлягає стягненню саме з відповідача.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню й частині залишення без змін додаткового рішення суду першої інстанції згідно ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 88, 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 08 червня 2016 рокускасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування та залишення без змін додаткового рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 квітня 2016 року, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик