АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/6808/2017 Доповідач Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсними договорів,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «Надра», третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсними договорів.

В обгрунтування позову позивач зазначав, що 01.08.2008 року між ним та ВАТ КБ «Надра» був укладений договір про надання споживчого кредиту №370/П/РП/2008-840, за умовами якого Банк надав йому кредит у розмірі 108 465,00 доларів США, з кінцевим строком повернення до 12.07.2033 року зі сплатою 14,89 відсотків річних.

10.08.2008 року між сторонами підписано Додаткову угоду №2 до Договору споживчого кредиту, якою кредитний договір викладено в новій редакції.

З метою забезпечення повернення кредитних коштів за кредитним договором, 01.08.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки.

Також, в рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору 01 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки.

Позивач вказував, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним з тих підстав, що Банком перед укладенням договору не було надано окремим документом інформацію, яка визначена ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»; в порушення ч.4 ст.11 зазначеного Закону в кредитному договорі немає детального розпису загальної вартості кредиту, а лише зазначено помісячну суму мінімального платежу, з якої не можна зрозуміти суми основного боргу, та суми процентів. Додаткова угода №2 до Кредитного договору, якою викладено договір в новій редакції, не відповідає вимогам, передбаченим пунктами 3.2, 3.3, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Крім того, при укладенні договору були порушені положення п.5 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» - позивач не отримав необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію, п.4 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» - положення договору містять дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Невигідність та несправедливість умов полягає в тому, що при отриманні кредиту в сумі 108 465,00 доларів США при зазначеному щомісячному платежі за період дії договору позивач має сплатити 416 112,00 доларів США, тому є очевидним дисбаланс прав та обов'язків сторін, ціна договору є вкрай несправедливою для позивача.

Крім того, позивач зазначав, що кредитні кошти в розмірі, визначеному в кредитному договорі, позивач ніколи не отримував.

Посилаючись на викладене та з врахуванням заяви від 25.01.2016 року, позивач просив визнати недійсним Договір споживчого кредиту №370/П/РП/2008-840 від 01.08.2008 року з усіма додатками до нього, що укладений між сторонами; визнати недійсним договір поруки від 01.08.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «Надра».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року в задоволені позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діючий в інтересах ОСОБА_2., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача, уточнив вимоги апеляційної скарги та просив ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 з підстав та доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України, встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 01 серпня 2008 року між ВАТ Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір №370/П/РП/2008-840, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 108 465,00 доларів США зі сплатою 14.89% річних, зі строком повернення 12.07.2033 року для проведення розрахунків: за договором купівлі-продажу земельної ділянки та домоволодіння, витрат Позичальника, пов'язаних з оформленням кредиту; оплати комісії за розрахунки в рамках комплексу тарифних пакетів «Ласкаво просимо».

Сторони в пунктах 3.3.1, 3.3.3 Кредитного договору встановили щомісячну суму мінімально необхідного платежу в розмірі 1 388,00 доларів США, яка має бути внесена до 10 числа поточного місяця.

01.08.2008 року позивач підписав пам'ятку клієнту по умовам оформлення кредитного пакета «Житлові рішення». Крім того, в анкеті-заяві ОСОБА_2 просив Банк надати кредит в розмірі 105 000,00 доларів США.

10 серпня 2010 року сторони уклали Додаткову угоду №2 до кредитного договору, в якій кредитний договір викладено в новій редакції.

В новій редакції договору було змінено розмір щомісячного платежу та визначено його в сумі 1 387,04 доларів США, які мають сплачуватись до 12 числа кожного місяця.

Додатком №1 до вказаної додаткової угоди є графік погашення платежів із зазначенням сум кредиту та відсотків, які мають бути сплачені щомісячно.

Встановлено, що 01.08.2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та третьою особою по справі ОСОБА_3 був укладений договір поруки до кредитного договору №370/П/РП/2008-840 від 01.08.2008 року. За умовами зазначеного договору Поручитель поручилась перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_2 зобов'язань щодо своєчасного виконання останнім умов Кредитного договору №370/П/РП/2008-840 від 01.08.2008 року.

Окрім того, з метою забезпечення повернення кредитних коштів за кредитним договором, 01 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначає, що Банком перед укладенням договору не було надано окремим документом інформацію, яка визначена ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) передбачалося, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Разом з тим, зазначена інформація була викладена в Пам'ятці Клієнту по умовам оформлення кредитного пакета «Житлові рішення», про ознайомлення з якою позивач розписався (а.с.137).

Не заслуговують на увагу й доводи позивача про те, що в порушення ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»в кредитному договорі відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту, а лише зазначено помісячну суму мінімального платежу, з якої не можна зрозуміти конкретну суму основного боргу та суму процентів із вказаної суми, а Додаткова угода №2 до Кредитного договору, якою викладено кредитний договір в новій редакції, не відповідає вимогам, передбаченим пунктами 3.2, 3.3, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Згідно пункту 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту,що затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. N 168 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за N 541/13808 (далі Правила), кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Пунктом 3.3 Правил передбачено, що Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді:

а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту.

б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

Крім того, у відповідності з п.3.4 Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, їх обґрунтування.

Як вбачається з Додаткової угоди №2 до Кредитного договору, якою викладено в новій редакції кредитний договір, та Додатку №1 до неї, яким є графік погашення кредиту, підписаний сторонами та третьою особою, в якому приведено суму щомісячних платежів по кредиту та відсотках за період з 12.09.2010 р. по 12.07.2033 р., й позивач не позбавлений можливості встановити загальну сукупну вартість кредиту. Найменування та вартість кожної супутньої послуги, в тому числі й комісій, зазначено в п.п. 1.1.2, 2.5. кредитного договору та додаткової угоди №2 до кредитного договору.

Доводи позивача про те, що при укладенні договору були порушені положення п.5 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», він не отримав необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформацію, є безпідставними й спростовуються зібраними по справі доказами, зокрема, Анкетою-заявою клієнта на оформлення Кредитного пакету «Житлові рішення», в пункті 1 якої позивачем зазначено, що він ознайомлений з умовами кредитування споживчої нерухомості (а.с. 86-86), та Пам'яткою клієнту по умовам оформлення кредитного пакета «Житлові рішення», з якої видно, що позивач ознайомлений з умовами кредитування, про що свідчить його підпис в цій Пам'ятці (а.с.137). ОСОБА_5 в зазначеній Пам'ятці також роз'яснено, що додаткову інформацію з питань кредитування фізичних осіб, яка його цікавить, він може отримати в контактному центрі ВАТ КБ «Надра» по телефону : 8 800-300-0-700 (цілодобово).

Представником позивача не надано суду доказів того, що будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) відповідачем обмежено право ОСОБА_5 як споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації щодо кредитування.

Є неспроможними також посилання позивача на порушення відповідачем п.4 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в зв»язку з тим, що положення договору містять дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки стосовно споживача.

В судовому засіданні встановлено, що після підписання Додаткової угоди №2 до Кредитного договору розмір відсоткової ставки не змінювався, а тому права позивача визначеним п.2.9 Кредитного договору порядком зміни відсоткової ставки не порушені.

Однією з підстав визнання кредитного договору недійсним позивач зазначає про невигідність та несправедливість умов кредитного договору, яка полягає в тому, що при отриманні кредиту в сумі 108 465,00 доларів США при зазначеному щомісячному платежі за період дії договору він має сплатити 416 112,00 доларів США, тому є очевидним дисбаланс прав та обов'язків сторін, ціна договору є вкрай несправедливою для позивача.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Позивачем не доведено суду щодо несправедливих умов укладених договорів. Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився із твердженнями позивача про те, що ціна договору є вкрай несправедливою для нього, оскільки ОСОБА_5 мав розуміти, що отримавши суму кредиту, що становить 108 465,00 доларів США із строком користування 300 місяців, його витрати по кредиту будуть значними.

Не є переконливимй доводи позивача про те, що він не отримував кредитних коштів в доларах США.

Пунктом 3.1 Кредитного договору передбачено, що надання кредиту проводиться шляхом видачі готівки Позичальнику через касу Банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена у іноземній валюті - доларах США.

Із копії заяви на видачу готівки №884 від 01.08.2008 року вбачається, що Позичальник отримав суму 105 000,00 в доларах США. Позивачем не надано суду доказів на спростування встановленого. Та обставина, що заява на видачу готівки не містить підпису позивача, не свідчить про те, що він не одержував кредит в сумі 108 65 доларів США. ОСОБА_5 за рахунок отриманого кредиту набув право власності на земельну ділянку та домоволодіння й повертав кредитні кошти в доларах США.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про те, що в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували невідповідність оспорюваних договорів актам цивільного законодавства, і таких не встановлено судом, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, -відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: