справа № 312/156/17
провадження № 2/312/39/2017
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

12 червня 2017 року с. Велика Білозерка

Суддя Великобілозерського районного суду Запорізької області Яцун О.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкування за заповітом.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач звернулася до суду з позовною заявою, яка містить вимоги як майнового характеру так і вимоги в порядку окремого провадження.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Нормою п. 4) ч. 2 ст. 119 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру. В той же час, в позовній заяві позивачем не зазначено ціну позову.

Крім того, в позовній заяві позивач просить суд визнати за нею право на спадкування за заповітом від 28.01.2015 року та від 05.07.2016 року, що не відповідає вимогам п.3 ч.2 статті 119 ЦПК України щодо змісту позовних вимог, оскільки в позовній заяві не зазначено конкретне майно на яке позивач просить суд визнати за нею право на спадкування за заповітами.

Необхідність конкретизації позовних вимог та їх обґрунтування обумовлено тим, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно розяснень, які містяться в пункті 7 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правилами ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає, зокрема справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Положеннями п.2) ч.1 ст. 258 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

Частиною другою зазначеної статті ЦПК України встановлена вимога, згідно якої до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

В порушення вимог статті 258 ЦПК України, заявниця в позовній заяві щодо вимог окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, не зазначила причину неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт та не надала до заяви довідку або інший документ, який би підтверджував неможливість одержання або відновлення втрачених документів.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, у разі якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, я яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст. 139 ЦПК України постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.

Згідно пункту 3 листа Верховного ОСОБА_1 України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умовою, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її предявлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Також в пункті 4 вищезазначеного листа Верховного ОСОБА_1 України вказано, якщо у заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує цей факт, якими доказами він підтверджується, або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст. 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави для залишення заяви без руху і надає заявникові строк для усунення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Також позовну заяву подано до суду без дотримання вимог частини 5 статті 119 ЦПК України, положеннями якої передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Отже, правові засади справляння судового збору, платники, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Вимогами ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п.1) п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір сплачується в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення до суду складає не менше 640 грн. та не більше 8000 грн.

При зверненні до суду з позовною заявою, яка містить позовні вимоги майнового характеру та вимоги щодо встановлення факту, що має юридичне значення, позивач сплатила лише частково судовий збір в сумі 640 грн., що підтверджується квитанцією від 07.06.2017 року (а.с.1). В той же час, в змісті позовної заяви, позивач зазначає, що враховуючи її майновий стан, те, що вона є інвалідом третьої групи і не може сплатити повну вартість державного мита, при цьому позивач не просить суд зменшити розмір судового збору або звільнити її від його сплати, відстрочити чи розстрочити сплату судового збору.

За змістом ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Сторона, яка заявила відповідне клопотання (заяву), повинна навести доводи і надати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Проте, позивачем ОСОБА_1, при зверненні до суду з вказаною заявою, не надано суду жодних доказів, які відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть свідчити про необхідність звільнення його від сплати судового збору.

Також необхідно зауважити, що в розумінні положень статті 8 Закону України «Про судовий збір», звільнення сторони від сплати судового збору є правом суду, а не його обовязком.

Крім того, додатково необхідно звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 ЦПК України, відповідно до яких, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Проте в позовній заяві позивач не навів жодних обставин, які могли б свідчити про порушення з боку інших фізичних або юридичних осіб, невизнання з їх боку або оспорювання прав, свобод та інтересів позивача, та не зазначив жодних доказів з цього приводу.

Згідно розяснень, які містяться в п. 23 постанові Пленуму Верховного ОСОБА_1 № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Така ж правова позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого ОСОБА_1 України від 22.07.2015 року в справі № 6-1264св15, а саме, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину

В позовній заяві позивач зазначила, що в травні 2017 року вона звернулася до нотаріуса Енергодарської Державної нотаріальної контори з питанням подання заяви про бажання прийняти спадщину та оформлення спадщини. Зміст позовної заяви не містить обставин, які б свідчили про відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Таким чином, зазначені вище обставини перешкоджають відкриттю провадження у цивільній справі.

Зважаючи, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надає позивачеві строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», постановою Пленуму Верховного ОСОБА_1 України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкування за заповітом залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати трьох днів з дня отримання позивачем ухвали, попередивши, що у випадку невиконання зазначених вимог позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Яцун