Справа №: 398/821/17
провадження №: 2/398/1469/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"14" червня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Соколової Р.І.,

за участю секретаря Лісовської Л.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2В,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Свої вимоги мотивує тим, що 07 жовтня 2015 року помер його дід ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина на належні йому майно та майнові права, в тому числі на земельну ділянку. Відповідно до заповіту, складеного за життя ОСОБА_5, який було посвідчено секретарем виконкому Улянівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області 28 лютого 2009 року, усі свої права та обовязки, все своє майно ОСОБА_5 заповів ОСОБА_1 Позивачу постановою державного нотаріуса від 28.02.2017 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Позивач зазначає, що у встановлений законом строк, не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, тому що про існування заповіту нічого не знав. Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений ним з поважних причин, оскільки ні сільська рада, ні відповідач його про наявність заповіту не повідомляли. Позивач знав, що спадкоємцем за законом першої черги є відповідач та його мати, і вони мають успадкувати права та обовязки свого батька. Позивач зазначає, що відповідач за життя спадкодавця знав про існування заповіту, свідомо не повідомляв йому про цей факт, щоб усунути його в такий спосіб від спадкування.

В судовому засіданні позивач та його представник надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач надав письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що зазначаючи в позовній заяві про відсутність інформації про факт існування заповіту на його імя, позивач не надав жодного доказу на підтвердження цієї обставини. Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до узагальнення Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як, зокрема, юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, незнання про існування заповіту. Крім того, позивач не звертався до відповідача як до спадкоємця, який своєчасно звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини, проігнорувавши таким чином встановлений законом порядок.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача надали пояснення по суті спору, проти позову заперечували з підстав, викладених у запереченнях.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

07 жовтня 2015 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Улянівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області 08 жовтня 2015 року, актовий запис 18. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на спадкове майно, яке належало останньому.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 є його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Мати позивача ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Улянівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області 28 лютого 2009 року за № 2, ОСОБА_5 всі свої права та обовязки, все своє майно, все те, що належатиме йому в майбутньому, заповідав ОСОБА_1.

Судом встановлено, що позивач своєчасно протягом шести місяців з дня смерті діда ОСОБА_5 не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідач, ОСОБА_3, який є сином спадкодавця, 23.03.2016 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тобто в межах строку, встановленого ч.1 ст. 1270 ЦК України.

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 у зв'язку з пропуском позивачем строку для подачі заяви на прийняття спадщини, підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 лютого 2017 року, вихідний № 125/02-31.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрований та проживає в м. Олександрія, при цьому, відповідно до довідки Улянівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 23.02.2017 року № 81, ОСОБА_5 до дня своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільно з ним проживав і був зареєстрований син ОСОБА_3.

Згідно витребуваної судом копії спадкової справи після смерті ОСОБА_5 інших спадкоємців, окрім ОСОБА_3, які би звернулись до нотаріуса у шестимісячний термін, немає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що добре знала померлого ОСОБА_5, оскільки вони були сусідами, товаришували. ОСОБА_5 приблизно у 2014 році повідомив їй про існування заповіту. Зі слів ОСОБА_5, він нікому про свій заповіт не розповідав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що з померлим ОСОБА_5 були сусідами, часто спілкувались. Приблизно у 2014 році ОСОБА_5 повідомив йому про існування заповіту на імя позивача, а також про те, що спадкодавець умисно нікому про цей заповіт не розповідає. Сам свідок про існування заповіту ні позивачу, ні відповідачу не повідомляв. Про те, чи знав позивач про наявність заповіту йому, свідку, не відомо.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, а згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналіз ч. 3 ст. 1272 ЦК України дає підстави для висновку, що дана норма може бути застосована, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За змістом указаної норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини без поважних причин, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

В даному випадку позивач посилається на відсутність у нього інформації про існування заповіту як на поважну обставину, що перешкоджала йому вчасно звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Суд критично оцінює доводи позивача, щодо поважності причин пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини, які б були викликані обєктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача.

Суд зазначає, що та обставина, що позивач не знав про існування заповіту, оскільки ні сільська рада, ні відповідач його про заповіт не повідомляли, не є в розумінні ч. 3 ст. 1272 ЦК України поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Судом враховано, що відповідно до Інформаційного листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до поважних причин пропуску зазначеного строку відносяться: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

На підставі наданих позивачем доказів суд не може визнати зазначені позивачем обставини пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини після смерті його діда як поважні, оскільки на думку суду, вони не є об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для позивача, а інших поважних причин пропуску строку позивачем не зазначено.

На підставі викладеного, суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

У звязку з відмовою у задоволенні позову відповідно до норм ст.88 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню позивачу та стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Р.І. Соколова