АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про стягнення компенсації за роботу в святкові та вихідні дні, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а :

у березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з останнього на його користь 16 741, 20 грн. компенсації за роботу в неробочі та вихідні дні за період з травня 2015 року по грудень 2016 року, та 49 622, 55 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 01.03.2017 року по 11.08.2017 року.

В обґрунтування позову зазначав, що з 01.03.2015 року він працював у КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на посаді головного інженера житлово-експлуатаційної дільниці № 8 відповідно до наказу по підприємству з 02.03.2015 року. Наказом від 13.02.2017 року № 75к його з 28.02.2017 року звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. При звільненні з роботи він звернувся до директора із заявою про виплату йому заробітної плати за роботу у вихідні та святкові дні у період з 02.05.2015 року по 09.01.2017 року, всього за 23 дні роботи, проте такі суми йому виплачені не були.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.08.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Справа № 759/5013/17 Апеляційне провадження № 22-ц-796/10548/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Сенько М.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд виходив з того, що він не працював у вихідні та святкові дні, та вважав ці дні чергуванням. Проте, суд не звернув уваги на те, що не допускається залучення працівників до чергування частіше одного разу на місяць, а він працював у неробочі дні у травні, червні, серпні, жовтні 2015 року та у жовтні 2016 року більше одного разу на місяць, що свідчить про те, що це було не чергування, а робота у вихідні та святкові дні. У наказах «Про організацію роботи у вихідні та святковий день» вказано «робота», а не «чергування» та у 2017 році відповідач оплачував йому за роботу у вихідні дні. Вважає, що відповідач не виконав вимог ст. 30 Закону України «Про оплату праці», згідно якої власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Вважає, що його вимоги узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України, які викладені у постанові від 07.12.2016 року № 6-1425цс16.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача Стукалов А.В. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 01.03.2015 року працював в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на посаді головного інженера житлово-експлуатаційної дільниці № 8.

Наказом від 13.02.2017 року № 75к ОСОБА_2 з 28.02.2017 року звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням.

В період роботи з травня 2015 року по грудень 2016 року ОСОБА_2, за його згодою та погодженням профспілкової організації, постійно залучався до чергування на житлово-експлуатаційній дільниці № 8 для забезпечення оперативного вирішення питань, пов'язаних з безперебійною роботою житлово-комунального підприємства, належного утримання прибудинкових територій та своєчасної ліквідації аварійних ситуацій у вихідні та святкові дні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що права ОСОБА_2 на належну оплату праці відповідачем не порушувались, оскільки позивач не залучався до роботи у святкові та вихідні дні, оплата ж чергування у подвійному розмірі трудовим законодавством не передбачена.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Положеннями статті 71 КЗпП України передбачена заборона роботи у вихідні дні та визначено виняткові випадки залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні.

Згідно зі ст. 107 КЗпП України робота у святковий та неробочий день оплачується у подвійному розмірі. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому можу бути наданий інший день відпочинку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Поняття чергування, порядок залучення працівників до чергування та надання компенсацій за чергування ні у КЗпП України, ні у Законі України «Про оплату праці» не врегульовано.

У листі від 02.04.2010 року № 89/13/116-10 «Про чергування на підприємствах і в установах» Міністерство праці та соціальної політики України роз'яснило, що залучення працівників до чергування регулюється постановою Секретаріату ВЦРПС від 02.04.1954 року № 233 «Про чергування на підприємствах і в установах», яка діє в Україні відповідно до Постанови Верховної Ради України «По порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу СРСР» від 12.09.1991 року № 1545 в частині, яка не врегульована законодавством України, згідно з якою чергування у вихідні та святкові дні компенсується наданням працівникам відгулу, тієї ж тривалості, що й чергування, протягом 10 найближчих днів.

У наказах «Про організацію роботи у вихідні та святкові дні», які видавалися протягом 2015 - 2016 років вказано як про необхідність призначення відповідальних чергових так і про осіб, які залучаються до роботи у вихідний чи святковий день із зазначенням кількості таких осіб, їх спеціальності та кількості годин, на які вони залучаються, а також вказано на необхідність проведення оплати праці таких працівників згідно з положенням ст. 107 КЗпП України або, за їх бажанням, надання іншого дня відпочинку. У жодному наказі про те, що до роботи у вихідний чи святковий день залучається головний інженер ЖЕЖ № 8 не вказано.

На підставі вищезазначених наказів адміністрацією ЖЕД № 8 надавалися КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» списки відповідальних чергових, серед яких був і позивач. У цих же списках окремо вказувалися робітники, які залучені до роботи у вихідні та святкові дні із зазначенням їх прізвищ, посад та режиму роботи. Чотири з таких списків підписані безпосередньо позивачем, як в.о. начальника ЖЕД № 8 (а.с. 16, 24, 33, 34, 112).

У наказах № 520 від 07.10.2015 року та № 660 -к від 28.12.2015 року вказано, що чергування працівників у святковий день компенсується наданням іншого дня відпочинку (відгулу).

Оскільки за обставинами справи встановлено, що позивач залучався до чергування у вихідні та святкові дні, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову. Позивач не позбавлений був права на отримання за кожний день чергування відгулу протягом 10 найближчих днів, проте таким правом не скористався. Надання ж відгулу у примусовому порядку трудовим законодавством не передбачено.

Доводи апеляційної скарги про те, що в окремих місяцях позивач залучався до чергування більше ніж один раз на місяць не спростовують висновків суду, оскільки такі доводи вказують на порушення трудового законодавства щодо залучення до чергування, проте не дають підстав вважати такі чергування роботою у вихідні чи святкові дні.

Колегія суддів також не може погодитися з доводами апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 07.12.2016 року № 6-1425 цс 16, оскільки у справі, у якій зроблено такий висновок працівник перебував згідно з наказом у відрядженні. У даній же справі встановлено, що позивач був залучений до чергування.

Доводи апеляційної скарги про те, що у 2017 році позивач отримав оплату у подвійному розмірі за роботу у вихідний день колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки предметом дослідження у даному спорі є накази за 2015 - 2016 роки.

Також не можна визнати обґрунтованими посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року, оскільки предметом даного спору є саме право позивача на отримання заробітної плати у вихідні та святкові дня, а не складові заробітної плати.

Трудове ж законодавство не передбачає оплату праці за чергування.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді