Справа № 341/922/17
Провадження № 22-ц/779/1631/2017
Головуючий у 1 інстанції Мула О. Д.
Суддя-доповідач Пнівчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Василишин Л.В., Мелінишин Г.П.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Залуквянської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду від 19 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся в суд з вищезазначеним позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що 21 травня 2004 року його мати ОСОБА_5 склала заповіт яким заповіла йому нерухоме майно будинковолодіння АДРЕСА_1, іншу частину майна за вказаною адресою, а саме старий житловий будинок та земельну ділянку площею 0,08 га згідно цього ж заповіту мати заповіла онуці - дочці його покійного брата - ОСОБА_2

На момент смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, остання була єдиним власником будинковолодіння АДРЕСА_1

У 2012 році він звернувся до державного нотаріуса Галицької районної державної нотаріальної контори щодо оформлення права на спадкове майно, однак у зв»язку з пропуском строку для прийняття спадщини йому було відмовлено у відкритті спадкової справи.

За його заявою рішенням Галицького районного суду від 24.09.2012 року йому було визначено додатковий строк для подання в нотаріальну контору заяви для прийняття спадщини після смерті матері, однак рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2017 року вказане рішення скасовано та ухвалено нове яким у задоволенні його заяви відмовлено.

Позивач посилаючись на те, що у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини йому відмовлено, просив визнати за ним право на спадкове майно згідно заповіту, а саме на житловий будинок з цегли загальною площею 139,9 кв.м., житловою площею 60,9 кв.м., зазначеного в плані під літерою «А», сараю-стодоли з цегли - «Б», літньої кухні з цегли - «В», ? криниці з бетонних кілець - №1, воріт металевих - №2, огорожі з металевої сітки - №3, огорожі з металевої сітки - №4 та земельної ділянки загальною площею 0,1115 га по АДРЕСА_1

Ухвалою Галицького районного суду від 01 серпня 2017 року до участі в справі залучено співвідповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3

Рішенням Галицького районного суду від 19 вересня 2017 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Залуквянської сільської ради Галицького району про визнання права власності на спадкове майно за заповітом відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне та необ»єктивне з»ясування судом обставин справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що 21 травня 2004 року його покійна мати ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла йому нерухоме майно - будинковолодіння АДРЕСА_1, а іншу частину майна згідно цього ж заповіту отримала дочка його покійного брата ОСОБА_6 - ОСОБА_2, якій його мати заповіла інший житловий будинок та земельну ділянку площею 0.08 га за цією ж адресою.

Після смерті матері, він вважав, що фактично прийняв спадщину, оскільки протягом життя і до моменту смерті ОСОБА_5 єдиний опікувався нею та здійснював догляд домогосподарства АДРЕСА_1. У зв»язку з цим, у 2012 році, він, як спадкоємець, звернувся до державного нотаріуса Галицької районної державної нотаріальної контори з проханням оформити право на спадкове майно.

Оскільки державний нотаріус відмовив йому у відкритті спадкової справи у зв»язку із пропуском строку для прийняття спадщини, то він звернувся з позовом до суду і рішенням Галицького районного суду від 24.09.2012 року йому було визначено додатковий строк - три місяці для подання заяви для прийняття спадщини після смерті матері. Однак дане рішення

18.05.2017 року апеляційним судом скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні його заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Апелянт вказав, що при винесенні рішення суд не взяв до уваги вищезазначені факти та грубо порушив як заповідальну волю померлого спадкодавця ОСОБА_5 так і його права як спадкоємця.

Заповіт є дійсним і жодна із сторін його оскаржувала, він як спадкоємець не відмовлявся від прийняття спадщини та натомість прийняв спадщину.

За таких обставин, вважає апелянт, у суду не було підстав для відмови у задоволенні його позову, тому просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній підстав.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_8 заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Представник Залуквянської сільської ради у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не прийняв спадщини ні за законом ні за заповітом, а тому його вимоги про визнання за ним права власності на спадкове майно за заповітом є необґрунтованими.

З таким висновком погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що 21 травня 2004 року ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, згідно з яким новий житловий будинок, цегляний, критий шифером та бляхою 0,11 га землі заповіла йому, а старий житловий будинок дерев»яний критий бляхою та 0,08 га землі ОСОБА_2 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про право власності від 15.08.2000 року реєстровий №81 - ОСОБА_5 належав на праві власності житловий будинок в цілому в АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування, згідно ст. 1223 ЦК України, мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини, відповідно до положень ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно не проживав з спадкодавцем ОСОБА_5, у визначений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини не звертався.

Оскільки державним нотаріусом Галицького районної державної нотаріальної контори ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті спадкової справи, то останній звернувся в суд з позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Галицького районного суду від 24.09.2012 року ОСОБА_1 було визначено додатковий строк для подання в нотаріальну контору заяви для прийняття спадщини після смерті матері, однак рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2017 року вказане рішення скасовано та ухвалено нове яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Таким чином, ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_5 відповідно до норм чинного законодавства спадщину не прийняв.

З огляду на зазначені обставини, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті матері за заповітом у судовому порядку є необґрунтованими.

Посилання апелянта на те, що заповіт є дійсним і жодна із сторін його оскаржувала, а він як спадкоємець не відмовлявся від прийняття спадщини та прийняв її не заслуговують на увагу, оскільки ним не було дотримано вимог чинного законодавства щодо прийняття спадщини, зокрема звернення у шестимісячний строк після смерті спадкодавця із заявою про прийняття спадщини чи звернення з позовом до суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщину, у разі пропуску такого строку з поважних причин.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином з»ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку та постановив рішення з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для його скасування колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 19 вересня 2017 залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

Г.П. Мелінишин