Справа № 441/1717/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Українець П.Ф.
Провадження № 22-ц/783/3463/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Симця В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 20 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 20 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» в користь ОСОБА_2 26 900 грн. комісії за організацію договору фінансового лізингу та 3 102 грн. 40 коп. судових витрат, а всього 30 002 грн. 40 коп.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф".

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що чинним законодавством не передбачено обовязкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, такий відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг» має бути укладений у письмовій формі. Крім цього вважає, що рішення суду про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу є необґрунтованим, оскільки позивачем не було надано доказів того, які процесуальні дії вчинялись адвокатом, затрачений час саме на процесуальні дії, а також, що отримані адвокатом кошти задекларовані як прибуток. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявились, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання, тому відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи, який згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 11 листопада 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» (лізингодавець) та ОСОБА_2 (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 1370, за умовами якого лізингодавець зобов'язувався придбати предмет лізингу - трактор «Zoomlion RF-404В», вартістю 269 000 грн., у власність та передати такий у користування лізингоодержувачу ОСОБА_2 на строк та на умовах, передбачених договором (а.с.16-23).

На виконання договору позивачем було сплачено адміністративний платіж на рахунок відповідача на суму 26 900 грн., що підтверджується квитанцією № Q597981103 від 11.11.2016 року (а.с. 12).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначенний строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 2 вказаного Закону відносини, що виникають за договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Нормами статей 638, 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою оспорюваний договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів, тому підлягає врахуванню колегією суддів при розгляді даної справи.

З матеріалів справи вбачається, що договір фінансового лізингу від 11 листопада 2016 року укладений між ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та ОСОБА_2 нотаріально посвідчено не було, що суперечить вищевказаним положенням ЦК України.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недійсність договору фінансового лізингу, а також про застосування наслідків його недійсності шляхом стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на користь позивача 26 900 грн., сплачених на виконання умов договору.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення витрат позивача на оплату правової допомоги не є обґрунтованими з таких мотивів.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно розяснень, викладених у п.47, п.48 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20.12.2011 року № 4191-УІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно із ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», у редакції чинній на час оплати правової допомоги, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У матеріалах справи наявна квитанція до прибуткового касового ордера № 05/12-1 від 05.12.2016 року (а.с.11) про отримання ТОВ «ДЕФЕНСОР» від ОСОБА_2 2000,00 грн. за складання позовної заяви про визнання договору фінансового лізингу з ТОВ «ЛК «АВТО ЛАЙФ» недійсним та стягнення коштів (5 годин), що є належним доказом про оплату позивачем таких витрат у межах розміру встановленого ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (400,00 грн. х 5 год =2000,00 грн.).

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Враховуючи, що ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2017 року ТзОВ "Лізингова компанія "Авто Лайф" було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у даній справі, з ТзОВ "Лізингова компанія "Авто Лайф" слід стягнути в дохід держави 1212 грн. 64 коп. судового збору.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" 1212 грн. 64 коп. судового збору в дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: