Справа № 296/7761/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" жовтня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира

в складі : головуючого - судді Бондарчука В.В.,

секретарів Тузенко А.О., Четвертухи О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача 19 628,66 грн. заподіяної матеріальної шкоди, 10 000, 00 заподіяної моральної шкоди, 750,00 грн. витрат за проведення дослідження.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.09.2015 року о 07 год. 40 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в с. Іванків Андрушівського району по вул. Озерській, виїжджаючи заднім ходом з прилеглої території будинку, не надав переваги в русі автомобілю, що рухався по вул. Озерська в с.Іванків, марки Опель, д.н.з. НОМЕР_2 та здійснив зіткнення з вказаним автомобілем. В результаті ДТП транспортні засоби було механічно пошкоджено. Постановою Андрушівського районного суду Житомирської області від 30.10.2015 року ОСОБА_2 визнаний винним за ст.124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340,00 грн. Внаслідок ДТП автомобіль «Опель» отримав значні механічні пошкодження та згідно висновку вартість заподіяного позивачеві матеріального збитку становить 19 628,66 грн.

Внаслідок вищевказаної ДТП позивачу, крім матеріальної шкоди, завдано шкоди моральної, яка полягає в тому, що останній нервував, хвилювався, був порушений його життєвий ритм, автомобіль до сьогоднішнього часу не відремонтований, а тому оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що позивачем не доведено розмір отриманих матеріальних та моральних збитків, а отже позовні вимоги є явно завищеними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Андрушівського районного суду Житомирської області від 30.10.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340,00 грн. в дохід держави. Цим рішенням суду встановлено, що 25.09.2015 року о 07 год. 40 хв. ОСОБА_2, в с.Іванків по вул. Озерській, керуючи автомобілем НОМЕР_3 та виїжджаючи заднім ходом з прилеглої території будинку, не надав

переваги в русі автомобілю, що рухався по вул. Озерська в с. Іванків марки Опель, д.н.з. НОМЕР_2 та здійснив зіткнення з вказаним автомобілем. В результаті ДТП транспортні засоби було механічно пошкоджено (а.с.21).

Власником автомобіля Опель, д.н.з. НОМЕР_2 є позивач.

За страховим полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Нова"

Позивач вимог до страховика про стягнення страхового відшкодування не пред'являв.

У даному випадку позивач відмовився від свого права вимоги до страховика та скористався своїм правом одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №1344 від 26 травня 2016 року встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_4, в результаті його пошкодження при ДТП складає 19 628,66 грн. ( а.с.4-9).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, висновок експертного автотоварознавчого дослідження №1344 є письмовим доказом, який підтверджує розмір матеріального збитку, що завданий позивачу в результаті пошкодження його транспортного засобу (ст. 64 ЦПК України).

Доказів, які б спростовували розмір визначеної матеріальної шкоди, підтвердженої наявними в справі письмовими доказами, відповідачем суду надано не було, клопотань про призначення судової експертизи відповідач не заявляв.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах: а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

В пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 1 березня 2013 року №4 зазначається, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За правилами ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Тобто, навіть у разі, якщо цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, то право потерпілого звернутися саме до заподіювача шкоди є абсолютним, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та стягнення матеріальної шкоди у розмірі 19 628,66 грн. на його користь з відповідача, винними діями якого цю шкоду було завдано.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про

судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обставини, які підтверджують вину відповідача, вказані вище. Між моральною шкодою та діями відповідача є прямий причинний зв'язок, оскільки моральна шкода була результатом його винних дій, внаслідок ДТП пошкоджено майно позивача, порушено його нормальний ритм життя та праці, позивач докладав додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. Разом з тим, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є занадто завищеними, а тому підлягають задоволенню у меншому розмірі, а саме - 2000 грн., з врахуванням характеру та тривалості вказаних правовідносин, стягує її з відповідача.

Також з відповідача підлягають стягненю на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 552,20, на підставі ст..88 ЦПК України. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 750,00 грн. за проведенняавтотоварознавчого дослідження, то вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано суду оригінал квитанції про сплату вказаних коштів.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 208, 209, 212, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 19 628 грн. 66 коп. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, а разом 21 628 (двадцять одну тисячу шістсот двадцять вісім) гривень 66 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 552 грн. 20 коп. понесених судових витрат.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя В. В. Бондарчук