Справа № 266/2004/16-ц
Провадження№ 2/266/91/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі: головуючої судді Сараєва І.А., при секретарі Рухман О.В., представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, ОСОБА_3, Управління Держгеокадастру у м. Маріуполя Донецької області про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №394/2 від 17.09.2003 р. в частині надання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею:0,0805 га по вул.. Відрадна, 1В у м. Маріуполі та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 10.01.2004 р., зареєстрованого за №180, виданого на імя ОСОБА_3-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Посилався на те, що згідно рішення Жданівського виконкому міської Ради народних депутатів №о455/3 від 14 жовтня 1986 р. йому було відведено земельну ділянку по вул.. Відрадній ,1-а загальною площею 600 кв. м. для індивідуального будівництва. На підставі вказаного рішення між ним та Жданівською міською Радою 15.12.1986 р. було укладено типовий договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності за вказаною адресою, договір зареєстрований за №23915 від 23.12.1986 р. 21.10.1992 р. рішенням виконкому Маріупольської міської ради №475/5 додатково до його земельної ділянки, для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських побудов була передана земельна ділянка площею 200 кв. м., що склало загальну площу землекористування в розмірі 800 кв. м. При цьому 05.04.1994 р. були внесені зміни в план ділянки. Його сусід ОСОБА_3 має з ним суміжну межу земельної ділянки за адресою вул.. Відрадна, 1-в. 04.10.2014 р. комісією КСН селища Південий в м. Маріуполі було встановлено, що ОСОБА_3 здійснив земельні роботи з розкопки фундаменту огорожі суміжних ділянок, що може призвести до руйнування побудованого ним фундаменту під впливом атмосферних явищ. Він звернувся 14.12.2015 р. до Управління земельних відношень Маріупольського виконавчого комітету з питання наявності акту встановлення та згоди між сумісних земельних ділянок за адресою вул.. Відрадна 1-в та наявності державного акту на право власності на землю, виданого ОСОБА_3 та отримав відповідь №519 від 16.03.2016 р. про відсутність акту узгодження між суміжних земельних ділянок за адресою вул.. Відрадна 1-в з наданням документів. З вивчених документів наданих йому він знайшов розбіжності, а саме різницю у площі земельної ділянки вказаної у технічній документації по вул.. Відрадна, 1-в підготовленої до приватизації яка дорівнювалася 795 кв. м. та площею вказаною у державному акті на право власності на землю, де площа земельної ділянки вже вказана як 805 кв. м. Також є розбіжності у розмірі суміжної з ним частини земельної ділянки. Так в державному акті вказано план встановленої межи земельної ділянки по вул.. Відрадна, 1-в, де частина вказаної земельної ділянки шириною в 7,50 м. з північної сторони суміжної з земельною ділянкою по вул.. Відрадна,1-а, проте розмір є спірним, оскільки згідно офіційному плану суміжної садибної ділянки по вул.. Відрадна, 1-а даний розмір складає 8,3 м. Вважає, що рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради №394/2 від 17.09.2003 р. в частині надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки (кадастровий номер :02:006:0106) необхідно скасувати, а державний акт на право власності на землю, виданий ОСОБА_3 визнати недійсним, оскільки є вказані розбіжності та відсутній акт встановлення та узгодження між земельних ділянок за адресою вул.. Відрадна, 1-в при оформленні приватизаційних документів ОСОБА_3, що позбавляє його можливості оформити приватизаційні документи на його земельну ділянку по вул.. Відрадна 1-а, тобто порушує його права. ОСОБА_4 рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради №394/2 від 17.09.2003 р. в частині надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки (кадастровий номер :02:006:0106) скасувати, а державний акт на право власності на землю, виданий ОСОБА_3 визнати недійсним, судові витрати покласти на відповідачів.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що дізнався о 2015 році про приватизацію земельної ділянки по вул.. Відрадна, 1-в від голови КСН, до цього він вважав, що земельна ділянка не приватизована. Оскільки ділянка приватизована без його узгодження вважає, що порушені його права, також його права порушені технічними розбіжностями у межах земельної ділянки. Він не звертався з питання приватизації своєї земельної ділянки до міської ради, також він не звертався до землеустроітельної організації для підготовки документації для приватизації земельної ділянки. Також зазначив, що протягом 2012 -2013 р.р. в суді розглядалася справа за позовом ОСОБА_3 до нього про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яка розташована по вул.. Відрадна, 1-в та зобовязання звільнення ділянки від паркану та відновлення порушених меж ділянки в якому ОСОБА_3 було відмовлено. ОСОБА_4 не витративши ані 1 гривні на будівництво паркану, вирив канаву для того щоб він завалився. Він дав 10 м. землі ОСОБА_3 , а той у відповідь тільки проявляє хамство. ОСОБА_4 позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що позивачу було відомо про приватизацію його земельної ділянки ще в 2013 році Крім того, коли він готував документи на приватизації земельної ділянки по вул.. Відрадна, 1-в то намагався узгодити з позивачем межі і позивач спочатку сказав, що надасть згоду, проте коли приїхав технік ОСОБА_2 не було вдома. Технік ждати не став, той почав роботу, зробив заміри. Коли приїхав позивач, він звернувся до нього із актом узгодження, але той не став його підписувати оскільки вважав, що технік не вірно зробив заміри, тому акт узгодження відсутній. В 2005 році в лютому до нього звернувся новий сусід з тим же питанням узгодження меж земельних ділянок, він йому повідомив, що його земельна ділянка приватизована. Після цього позивач при зустрічі став йому виражати невдовольство, що він приватизував земельну ділянку без згоди з ним. Вважає, що заміри зроблені правильно компетентними органами. Тому просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 надала письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що позивач не надав суду доказів в чому саме порушені його права, вказавши, що приватизаційні документи відповідача будуть перешкодою у приватизації його земельної ділянки, проте своїм правом він скористався, в приватизаційний відділ з питання приватизації не звертався. Крім того узгодження меж є допоміжною стадією в процедурі приватизації земельної ділянки. Відмова від підписання акті узгодження не є перешкодою у приватизації та не призводе до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку. Крім того, межі земельної ділянки ОСОБА_3 відмічені в державному акті повністю відповідають плану, наданому держкомземом. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача виконкому Маріупольської ради ОСОБА_5 надала до судового засідання письмові заперечення проти позову, зазначивши, що визнання акту органу місцевого самоврядування недійсним може бути у випадку невідповідності актів вимогам чинного законодавства або компетенції органу, який його видав, та порушення прав, свобод та інтересів, що спричинив собою вказаний акт. Рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №394/2 від 17.09.2003 р. прийняте відповідно до вимог законодавства, а також в межах компетенції, на підставі поданої ОСОБА_3 заяви із доданими до неї документами. Крім того оскаржуване рішення не позбавляє позивача його законного права на приватизацію своєї земельної ділянки. Позивач взагалі не звертався до Маріупольської міської ради із клопотанням про надання у власність земельної ділянки за адресою вул.. Відрадна, 1-а. Також закріплені Державним актом про право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_3 відповідають межам земельної ділянки, встановленим рішенням Приморської райради народних депутатів від 28.11.1991 р. №310 для ОСОБА_3 та відображених у плані присадибної ділянки по вул.. Відрадна, 1-в. Також відповідно до вимог Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і права постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею … , затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999 р. яка була чинною на час прийняття спірного рішення технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку не містить вимог щодо узгодження меж земельної ділянки із суміжними власниками і землекористувачами. Тому правові підстави що наданням земельної ділянки у власність ОСОБА_3 порушено право ОСОБА_2 як суміжного користувача відсутні. Просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивачем не надано доказів порушення Маріупольською міською радою прав та охоронюваних законом інтересів позивача, при прийнятті оскаржуваного рішення. В подальшому просили суд розглянути справу без участі представника, врахувати письмові заперечення.

Представник Управління держгеокадастру у м. Маріуполі в судове засідання не зявився, надавши письмову заяву в якій просив справу розглянути без участі їх представника.

Суд вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріли справи дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.. 4 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 рішенням виконкому Жданівської міської ради народних депутатів № 455/3 від 14.10.1986р. Про виділ земельних ділянок для індивідуального будівництва була відведена земельна ділянка площею 600 м2 по вул.. Відрадна 1-а, а також на нього покладений обовязок оформити необхідну техдокументацію та укласти договір на право забудови ( а.с. 26).

Рішенням виконкому ММР № 475/5 від 21.10.1992р. Про передачу земельних ділянок громадянам… ОСОБА_2 в користування додатково до виділеної раніше була передана ділянка по вул.. Відрадна 1-а площею 200 м2, яка включена до складу землекористування загальною площею 800 м2, а також запропоновано оформити відповідну документацію та відвести ділянку в натурі на місцевості ( а.с 21).

Станом на 05.04.1994р. на підставі останнього рішення архітектором району був складений план ділянки № 1-а ( а.с. 25). Держакт на цю ділянку не оформлявся.

ОСОБА_3 рішенням виконкому Приморської районної ради народних депутатів № 310 від 28.11.1991р. Про надання земельних ділянок… була надана земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул.. Відрадна 1в площею 795 м2 та запропоновано оформити необхідну технічну документацію та дозволяючи документи ( а.с. 50).

Відповідно до плану ділянки станом на 28.04.1992р. за зазначеним рішенням ОСОБА_3 була відведена ділянка площею 795 м2 з розмірами: шириною 16,5 м по червоній лінії з боку вул.. Відрадна, шириною по кордону з ділянкою 1а 7,5 м та шириною 24 м вглибині садиби; довжиною по кордону з № 1а 43 м (13 м + 30 м) та довжиною з протилежного боку (де був пустир) 43 м ( а.с. 51)

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Підставами для скасування акта міської ради є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою скасування акту міської ради є визнання акта недійсним, а також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Стаття 13 Конституції України визначає, що від імені українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно ст.ст. 142 - 145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, окрім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень.

Статтею 83 ЗК України встановлено, що землі які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі у межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідно до п. «а» ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Згідно ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно зі ст. 116 ЗК України (в редакції, що була чинною на дату прийняття оскаржуваного рішення) громадяни та юридичні особи набувають права власності або користуванням земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, і Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

17 липня 2003 р. на імя міського голови м. Маріуполя ОСОБА_3 було подано заяву про надання у власність безоплатно земельної ділянки площею 0,085 га для обслуговування житлового будинку по вул.. Відрадна 1-в ( а.с. 49)

Колективним підприємством «ГЗКЦ» було розроблено гр.. ОСОБА_3 технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (а.с. 55-74).

Відповідно до державного акту від 10.01.2004р., виданого на підставі рішення виконкому ММР від 17.09.2003р. №394/2 (а.с. 9), ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0805 га по вул.. Отрадна, 1-в. Земельна ділянка має наступні кордони: ширина 16,50 м по червоній лінії, ширина 7,50 м по кордону з ділянкою 1а, ширина 24 м вглибині по кордону з землями ММР, довжина 43 м з боку колишнього пустиря, довжина 13 м з боку 1а, потім довжина 16,40 м та 13,60 м з того ж боку до червоної лінії. ( а.с. 8, 12).

Таким чином розміри зазначеної земельної ділянки за Державним актом на право власності на земельну ділянку від 10.01.2014 р. виданого на підставі рішення виконкому ММР від 17.09.2003р. №394/2, ОСОБА_3 згідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки, складаються по довжині 43,0 м. та ширині 24,0 м. та відповідають межам земельної ділянки, встановленим рішенням Приморської райради народних депутатів від 28.11.1991 р. №310 для ОСОБА_3 та відображених у плані присадибної ділянки по вул.. Відрадній, 1 в та не порушує право гр. ОСОБА_2 як суміжного користувача.

На підставі вищевикладеного, рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №394/2 від 17.09.2003 прийняте відповідно до вимог законодавства, а також в межах компетенції, на підставі поданої гр. ОСОБА_3 заяви та даними до неї документами.

Підставою прийняття вказаного рішення було: гарантоване законом право громадянина звернення із відповідною заявою про надання земельної ділянки; подане, відповідно до чинного законодавства, клопотання; процедура розгляду та прийняття рішення за її результатами.

Таким чином Рішення №394/2 від 17.09.2003, було прийнято відповідно до повноважень, наданих органам місцевого самоврядування, та з дотриманням вимог чинного законодавства, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Як вже було зазначено вище, відповідно ч.1 та ч.2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень.

Позивач не звертався до Маріупольської міської ради із клопотанням про надання у власність земельної ділянки за адресою: вул. Відрадна, 1А. Вказаний факт також не заперечувався позивачем у судовому засіданні.

На час прийняття виконавчим комітетом Маріупольської міської ради оскаржуваного рішення №394/2 від 17.09.2003 чинною була Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 4 травня 1999р. ( далі Інструкція)

Відповідно до п. 1.16 р. 1 Інструкції технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає:

- виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки;

*заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта;

*технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта;

- висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки;

- висновок органу у справах будівництва і архітектури пронаявні обмеження на використання земельної ділянки;

*журнал польових вимірювань;

*кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки;

*збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів;

*відомість обчислення площі земельної ділянки;

- відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки;

- експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем.

Таким чином, відповідно до вимог вищезазначеної Інструкції технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку не містить вимог щодо узгодження меж земельної ділянки із суміжними власниками і землекористувачами, тому право ОСОБА_2, як суміжного користувача земельною ділянкою передачею у власність ОСОБА_3 земельної ділянки без узгодження з позивачем не порушено.

Інші документи, які містяться в матеріалах справи суд до уваги не приймає, оскільки вони не містять інформації, що стосуються предмету позову і не спростовують висновків суду.

З наведених вище підстав, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 15, 60, 85, 196, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 373, 391 ЦК України, ст..ст. 116, 120, 126, 152 ЗК України, суд-

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Сараєв І. А.