У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Скрипки А.А., Харечко Л.К.,
при секретарі:Покладі Д.В.,
за участю:представників ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7 та адвоката Мотяша М.І., адвоката Баранова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_10 та ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_10 про визнання права власності на 1/2 частки квартири в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_5 про зменшення обов'язкової частки у спадщині та відшкодування витрат, пов'язаних з доглядом та похованням,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 квітня 2017 року року в частині задоволення позову ОСОБА_5 та відмови у задоволенні позову ОСОБА_10, та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір обов'язкової частки ОСОБА_5 у спадщині ОСОБА_11 до 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, а у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_10 в цій частині відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить частково змінити рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 квітня 2017 року шляхом відмови в стягненні з нього на користь ОСОБА_10 4900 грн. та достягнення на його користь понесених витрат на правову допомогу; в іншій частині рішення суду ОСОБА_5 просить залишити без змін.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_5 до ОСОБА_10 про визнання права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 після смерті дочки ОСОБА_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Зустрічний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_5 про зменшення обов'язкової частки у спадщині та відшкодування витрат, пов'язаних з доглядом та похованням, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 4 900 грн. у відшкодування витрат на поховання ОСОБА_11. У задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_10 на користь держави 1 220, 07 грн. судового збору, та на користь ОСОБА_5 5 660 грн. витрат на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 зводяться до того, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, при недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, та невідповідності висновків суду обставинам справи, є необґрунтованим та незаконним.

ОСОБА_10 вважає, що суд надав перевагу показанням свідків первісного позивача, не обґрунтував мотиви відмови у прийнятті як доказів пояснень свідків первісного відповідача і не оцінив пояснення свідків з обох сторін у взаємозв'язку. Суд не надав жодної оцінки тому, що ОСОБА_5 в 1976 році вже отримав грошову компенсацію за свою частину цієї квартири від колишньої дружини ОСОБА_12

Також ОСОБА_10 вказує, що показання свідків в більшості суперечать одні одним. В той же час вони підтверджують, що з 2013 року ОСОБА_5 не допомагав ОСОБА_11 через свою хворобу. Дійсно, хвороба заважала первісному позивачу особисто допомагати донці, але не позбавляла його можливості піклуватись про доньку за допомогою своїх близьких та родичів, як це робила ОСОБА_10 За таких обставин ОСОБА_10 вважає, що відповідно до приписів статті 1241 ЦК України обов'язкова частка ОСОБА_5 у спадковому майні має бути зменшена судом до 1/4 частини квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що в цілому оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим. Вважає, що суд правильно врахував і оцінив докази по справі. Зазначає, що надавав допомогу дочці, лікував її у стаціонарі від алкогольної залежності і лише коли його паралізувало 10.05.2013 року, він вже не міг надавати допомогу дочці, оскільки став інвалідом I групи і сам потребував допомоги.

Проте ОСОБА_5 вважає, що стягнувши з нього на користь ОСОБА_10 4900 грн. у відшкодування витрат на поминальний обід, суд не врахував, що з наданої квитанції до прибуткового касового ордера №15 від 22.01.2015 року на суму 9800 грн. не вбачається, на яку кількість осіб було замовлено поминальний обід, скільки і яких продуктів використано, на яку суму закуплено спиртних напоїв. Згідно вимог закону, це повинно бути в розумних межах. Вважає, що оскільки ресторан, де проходив поминальний обід, належить чоловікові ОСОБА_10, квитанцію виписано довільно із завищенням витрат.

Також ОСОБА_5 вказує, що заперечував проти стягнення з нього вказаних вище витрат, оскільки ОСОБА_10 після смерті дочки забрала з квартири всі цінні речі, одноособово використовує квартиру здаючи її квартирантам, за що отримує гроші більше двох років.

Крім того, ОСОБА_5 не згоден з тим, що йому частково не повернуто витрати на правову допомогу, які він ніс з листопада 2016 року по квітень 2017 року.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7 та адвоката Мотяша М.І., адвоката Баранова О.В., суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_11, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24.01.2015 року (а.с. 39).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 24.01.2015 року, батьками ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_5 та ОСОБА_12 (а.с. 48).

Після смерті ОСОБА_11 відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшла квартира АДРЕСА_3, що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Кезлею В.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 727 (а.с. 171).

За життя ОСОБА_11 склала заповіт, посвідчений 08.07.2014 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Кезлею В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 500, призначивши спадкоємцем всього її майна ОСОБА_10 (а.с. 52).

Згідно довідки приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Кезлі В.І. №156/02-16 від 08.09.2016 року та матеріалів спадкової справи № 7/2015 щодо майна після смерті ОСОБА_11, ОСОБА_5 прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року дочки ОСОБА_11 шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Кезлі В.І. 19 березня 2015 року, заява № 18, спадкова справа № 7/2015. 03 серпня 2015 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади за реєстровим № 648 (а.с. 11). Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.08.2015 року, яка складається з 1/2 частки грошових вкладів, розміщених в Чернігівському обласному управлінні АТ „Ощадбанк" (а.с. 69).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №155/02-31 від 08.09.2016 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Кезля В.І. відмовила ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, оскільки позивачем не було надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спірну квартиру (а.с. 12).

Відповідно до довідки МСЕК серії АВА № 011530 від 24.02.2015 року, ОСОБА_5 встановлена І група інвалідності з 24.02.2015 року безтерміново. В довідці зазначено, що він потребує стороннього догляду (а.с. 51).

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що він є інвалідом І групи , а тому на підставі частини першої ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у розмірі 1/2 спадкового майна, яке, зокрема, складається з квартири АДРЕСА_4.

Відмовляючи у задоволенні вимоги зустрічного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_5 про зменшення обов'язкової частки у спадщині, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_10 належними доказами не доведено наявність підстав для зменшення обов'язкової частки ОСОБА_5 у спадщині, оскільки показання одних свідків про відсутність відносин спадкодавця зі спадкоємцем повністю спростовуються показаннями інших свідків, а відсутність допомоги спадкодавцеві з боку ОСОБА_5 з 2013 року пояснюється поважними причинами, а саме його тяжкою хворобою.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_10 в частині відшкодування витрат, пов'язаних з доглядом та похованням, суд першої інстанції зазначив, що не вбачає підстав для задоволення вимог про відшкодування витрат на утримання спадкодавця у розмірі 1 441,34 грн., оскільки матеріали справи не містять жодного доказу понесення ОСОБА_10 таких витрат. Оскільки факт організації ОСОБА_10 поминального обіду визнавався представниками ОСОБА_5 у ході судового розгляду, здійснення його оплати підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 15 від 22.01.2015 року на суму 9 800 грн., копія якої мається в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 належить стягнути 1/2 вартості цих витрат, що складає 4900 грн.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Особа, яка звернулася до суду з позовом до спадкоємця про зменшення його частки у спадщині, повинна довести за допомогою належних та допустимих доказів наявність між спадкодавцем та спадкоємцем таких відносин або інших обставин, які б свідчили про: не підтримання спадкоємцем зв'язків зі спадкодавцем, незважаючи на потребу останнього в цьому; погане поводження із ним; не здійснення належного догляду; не надання спадкодавцеві допомоги, коли той перебував у небезпеці; аморальну поведінку обов'язкового спадкоємця не лише щодо спадкодавця, а й щодо інших спадкоємців, зокрема й тих, хто має право на обов'язкову частку тощо.

ОСОБА_10 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності наведених вище обставин для зменшення частки ОСОБА_5 у спадщині.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_5 є інвалідом І групи. Виписними епікризами з історії хвороби ОСОБА_5 підтверджується факт перебування його на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з травня 2015 року, клінічний діагноз: цереброваскулярна хвороба ІІІ ст. при атеросклерозі та артеріальній гіпертензії, гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом в правому каротидному басейні, ранній відновний період, лівобічний геміпарез (середнього ступеня вираженості в руці та легкий в нозі), атаксія середнього ст. вираженості, помірне утруднення ходьби, психоорганічний синдром з помірним мнестичним зниженням (а.с. 152, 153, 163-169).

Згідно довідки Щорської центральної районної лікарні, ОСОБА_5, який проживає за адресою: АДРЕСА_5, дійсно знаходиться на диспасерному обліку з приводу: ЦВХ при ГХ ІІІ ст. та церебросклерозі. Наслідки перенесеного ішемічного інсульту (10.05.2013 року) в правому каротидному басейні з легким лівобічним геміпарезом, помірним вестибуло-атактичним синдромом. ДЕП ІІІ ст. з атрофією кори головного мозку, помірним психоорганічним синдромом, когнітивними розладами. Періодично лікується стаціонарно в Щорській ЦРЛ та ЧОЛ, потребує постійного прийому дороговартісних ліків (а.с. 145).

Отже, суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених підстав для зменшення обов'язкової частки ОСОБА_5 у спадщині. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 не містять підстав вважати такий висновок суду помилковим.

Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Статтею 2 Закону України „Про поховання та похоронну справу" визначено поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Факт організації ОСОБА_10 поминального обіду визнавався представниками ОСОБА_5 у ході розгляду справи в суді першої інстанції, а здійснення оплати обіду підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 15 від 22.01.2015 року на суму 9 800 грн. Представником ОСОБА_10 було надано апеляційному суду оригінал квитанції до прибуткового касового ордера № 15 від 22.01.2015 року на суму 9 800 грн., який приєднано до матеріалів справи. Апеляційним судом при огляді оригінала квитанції було встановлено, що наявна в матеріалах справи копія квитанції відповідає оригіналу. Зазначена у квитанції вартість поминального обіду не спростована, заперечення вказаної суми базується на припущеннях, а тому не може бути взята судом до уваги.

Частково стягуючи зі ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 понесені останнім витрати на правову допомогу, суд першої інстанції зазначив, що приєднаними до матеріалів справи квитанціями від 15.11.2016 року № 65 та від 23 березня 2017 року № 16 (а.с. 70, 177) підтверджується оплата ОСОБА_5 витрат на правову допомогу адвоката Мотяша М.І. в сумі 8 500 грн., проте витрати, пов'язані з виїздом представника позивача в межах населеного пункту у зв'язку з даним позовом та вивчення судової практики, які включені до розрахунку витрат на правову допомогу, жодними доказами не підтверджені, тому ці витрати ОСОБА_5 не можуть бути компенсовані. Доказів здійснення таких витрат не надано і апеляційному суду, тому відсутні підстави для їх відшкодування.

Таким чином, доводи апеляційних скарг ОСОБА_10 та ОСОБА_5 не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а тому обидві апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Приписами ч.1 статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Адвокатом Мотяшем М.І., який представляє інтереси ОСОБА_5, апеляційному суду надано квитанцію №36 від 30.05.2017 року про сплату ОСОБА_5 1000 грн. за надану адвокатом правову допомогу в апеляційному суді та розрахунок відпрацьованого гонорару, де зазначено види роботи адвоката та її тривалість, а саме: ознайомлення з апеляційною скаргою ОСОБА_10 - 1 год. 30 хв., надання усної консультації ОСОБА_5 - 30 хв., складання апеляційної скарги ОСОБА_5 - 2 год. 30 хв., виїзд і участь в розгляді апеляційних скарг в апеляційному суді 18.05.2017 р. та 01.06.2017 р. - 3 год., а всього - 7 год. 30 хв.

Оскільки апеляційним судом відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_10, з неї на користь ОСОБА_5 слід стягнути понесені останнім витрати на правову допомогу адвоката Мотяша М.І. в суді апеляційної інстанції в сумі 1000 грн., які підтверджуються належними доказами, а їх розмір не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, визначений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_10 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 1000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу в апеляційному суді.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: