Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , при секретарі Собакінських С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Представник Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (далі - банк), який є правонаступником Закритого Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк», звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, відсотків, нарахованих за користування кредитом та штрафів, посилаючись на те, що 19.12.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання кредиту б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання виконав належним чином, але відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконує. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 30.06.2015 року загальна заборгованість відповідача становить 22586,92 гривень, яка складається з: 10405,86грн. заборгованість за кредитом; 9642,32 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 986,98 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1051,76 грн. штраф (процентна складова), а також судові витрати у сумі 243,60грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 19.12.2007 року в розмірі 22 586,92 гривень та судові витрати в розмірі 243,60 грн.

У відкритому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності, надала пояснення аналогічні викладеним в позові та письмових поясненнях, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та пояснила, що не має перед банком заборгованості за договором від 19.12.2007 року, оскільки кредит повернуто в строк.

Представник відповідача ОСОБА_5 також не визнала позовні вимоги з підстав, зазначених відповідачем. Зауважила, що відповідач ОСОБА_2 19.12.2007 року під час покупки холодильника в торгівельній мережі оформила заявку від 19.12.2007 року та отримала строковий кредит в сумі 3108,60грн. з цільовим призначенням на придбання товару який на час звернення до суду з цим позовом припинився виконанням; відповідач виконала зобовязання за вказаним кредитним договором, повернувши 3108,6грн. кредиту та сплативши відсотки за користування кредитом, штрафні санкції тощо в строк, погоджений сторонами. Крім того, пояснила, що в момент підписання заяви про надання кредиту 19.12.2007 року ОСОБА_2 в якості подарунку отримала додаткову картку, якою не користувалась. Звернула увагу суду, що номера додаткової картки та умови її використання в тому числі відсоткова ставка та сума ліміту в наданому відповідачем суду для огляду оригіналі заяви не зазначено і її примірник в оригіналі відрізняється від оригінала заяви, наданої позивачем, в якому в графі «кредитну картку №» ручкою від руки дописано невідомою особою номер додаткової картки 317152; також в банківському примірнику від руки дописано базову процентну ставку «3 відсотки на місяць», про що відповідач повідомлена не була. Але додатковою карткою ОСОБА_2 не користувалась. Визнала, що ОСОБА_2 має інші правовідносини з Банком, але стосовно факту їх існування, підстав їх виникнення тощо позивачем не заявлено позовних вимог. Заявила про сплив строку позовної давності щодо будь-яких вимог з приводу існування договору від 19.12.2007 року.

Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим, таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно вимогам статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є фактичні данні (пропуск строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Щодо позовних вимог про стягнення основної суми боргу за кредитним договором, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей (ч. 2 ст. 1046 ЦК України) і є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядок, встановлені договором.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Судом встановлено, що 19.12.2007 року ПАТ «ПРИВАТБАНК» уклав з відповідачем ОСОБА_2 договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 108,6грн. на строк 10 місяців (з 19.12.2007року до 19.10.2008 року) та зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 0,01 % на місяць, в строк 19.10.2008 року в порядку, встановленому договором.

Інформація щодо укладення договору.

Згідно п.2.1.2.1. «Умов та надання банківських послуг» (далі «Умови та правила») в редакції станом на квітень 2012 року (найдавнішня редакція «Умов та правил» найбільш наближена за часом до дати укладання договору), розміщених на офіційному сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Https:// privatbank.ua/ru/terms/?tree=true8zln=ru), мовою оригіналу зазначено: «Для предоставления услуг ОСОБА_1 выдает ОСОБА_6, ее вид определен в Памятке ОСОБА_6/Справке об условиях кредитования и Заявлении, подписанием которого ОСОБА_6 и Банк заключают Договор о предоставлении банковских услуг. Датой заключения Договора является дата получения ОСОБА_6, указанная в Заявлении».

Проте, в позовній заяві (а.с.1-2) вказано, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правілами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», розміщеним на офіційному сайті Банку, складають між клієнтом та Банком договір.

Відповідно до чого, на різні дати поняття «Договір» складали різні документи.

Згідно п.1.1.32. «Умов та Правил» (в редакції станом на квітень 2012 року): «Заявление-Анкета о предоставлении услуг обращение ОСОБА_6 к Банку об открытии ему банковского счета и/или предоставления ему других банковских услуг на условиях настоящих Условий и Правил. В случае присоединения к настоящим Условиям и Правилам не в полном объеме услуг, которые предоставляются Банком по настоящим Условиям и Правилам, ОСОБА_6 дополнительно предоставляется Заявление о предоставлении отдельных услуг, которые предоставляются Банком по настоящим Условиям и Правилам».

Таким чином, ОСОБА_1 не надав доказів про наявність умов кредитування, які б відрізнялись від визначених заявкою від 19.12.2007 року. Інформація, на яку посилається позивач щодо укладання договору в різних редакції «Умов та правил» на різні дати містить щодо цього різні відомості, що не дає можливості суду самостійно визначитись з цим питанням. «Умови та правила» в редакції станом на грудень 2007року на офіційному сайті позивача відсутні. Найближча редакція, доступна для ознайомлення, датована квітнем 2012 року та містить посилання на зміни «Умов та правил» щомісяця.

Інформація стосовно строку дії договору.

Пункт 2.1.2.11. «Умов та правил» (в редакції на квітень 2012 року) мовою оригіналу передбачає, що « ОСОБА_6 действует до последнего дня месяца, указанного на лицевой стороне ОСОБА_6, включительно. Запрещается использование ОСОБА_6 (ее реквизитов) с истекшим сроком действия. Банк не несет ответственности за несвоевременное получение ОСОБА_7, выпущенной на новый срок действия».

Згідно пункту 2.1.2.12. «Умов та правил» (редакція 2012 року): « По окончании срока действия соответствующая ОСОБА_7 продлевается Банком на новый срок (путем предоставления ОСОБА_6 с новым сроком действия), если ранее (до начала месяца окончания срока действия) не поступило письменное заявление ОСОБА_7 о закрытии Картсчета. Перевыпуск карты на новый срок осуществляется при соблюдении ОСОБА_6 условий обслуживания ОСОБА_6, предусмотренных Договором».

Положення пункту 2.1.2.13. «Умов та правил» в редакції станом на квітень 2012 року) встановлюють положення за яким «Строк дії карти миттєвого випуску подовженню не підлягає».

За поясненнями ОСОБА_2, наданими в судовому засіданні, Кредит 19.12.2007 року був отриманий в магазині під час придбання холодильнику і карта, яку було видано ОСОБА_2 під час покупки є картою миттєвого випуску.

Відповідно до п.2.1.2.14. (редакція 2012 року) «Для перевыпуска ОСОБА_6 до истечения ее срока действия ОСОБА_6 должен подать письменное заявление в ОСОБА_1 по месту обслуживания ОСОБА_6». Заяв про пере випуск карти відповідач не надавала, що підтверджується поясненнями представника позивача, наданими в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 «Правил користування платіжною карткою» граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

За відсутності карти з вказаним кінцевим строком дії наявних протиріччях в редакціях «Умов та правил» суд не має можливості встановити строк дії карти за заявою від 19.12.2007 року, користування якою заперечує відповідач.

Але, відповідно до пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, Договір був укладений письмово, сторони досягли домовленості щодо майже усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобов'язань позичальника; порядку плати за кредит; відсоткової ставки, порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договорів. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності.

З приводу дії договору позовні вимоги та пояснення представника банка, що «ОСОБА_2 відповідно договору б/н від 19.12.2007 року отримала в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит в сумі 11000,00 грн. у вигляді встановленого на кредитну картку ліміту зі сплатою відсотків у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення до що відповідає строку дії картки» суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються доказами по справі. Так, заява містить відомості про видачу кредиту в сумі 3108, гривень, зі строком повернення коштів 19.12.2008 року. Видача 11000,00 гривень за заявою від 19.12.2007року не підтверджується жодним доказом по справі. Так, довідка б/н та дати, надана позивачем як доказ на підтвердження отриманої суми кредиту містить відомості про встановлення кредитних лімітів за картковим рахунком ОСОБА_2 №317152 від 19.12.2007 року (старт карткового рахунку) в сумі лише 500,00 гривень, який встановлювався 19.12.2007року, 19.01.2007 року, 12.01.2008 року, 15.01.2008 року до 25.10.2008 року. Відомості про встановлення ліміту (надання кредиту) у розмірі 11000,00грн. з 19.12.2007 року відсутні.

В судовому засіданні також представник позивача ОСОБА_4 пояснила, що 19.12.2007 року одночасно з отриманням кредиту в сумі 3108,60грн. ОСОБА_2 19.12.2007 року отримала ще й додаткову карту №317152, підтвердженням чого є її підпис на заяві позичальника №МRXRRX13050144 в рядку «кредитну картку № 317152 та ПІН отримав, дата 19.12.2007 підпис». Кредит, отриманий на підставі заявки №МRXRRX13050144 від 19.12.2007 року позичальник повернула в строк, але, оскільки заявник не звертавсь до Банку із заявою про закриття договору, він був пролонгований автоматично. 07.12.2009 року відповідач звернулась до Банку удруге із заявою про надання їй кредиту, про що подала власноруч складену заяву. Цей кредит обліковувався за тим самим рахунком, що й попередній від 19.12.2007 року». Суд вважає ці доводи позивача необґрунтованими, оскільки вони також спростовуються доказами по справі. Також суду не надані Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), (Стандарт).

Так, строк дії кредиту, згідно заявки від 19.12.2007 року визначено сторонами «на 10 місяців з 19.12.2007 до 19.10.2008 року». Останній платіж за рахунком 8909, відкритим на підставі договору від 19.12.2007 року здійснено 13.10.2008 року. Положень щодо автоматичної лонгації саме договору на новий строк ані заява від 19.12.2007 року про отримання кредиту, ані «Умови та правила», ані «Правила користування платіжною карткою» не містять.

Суд розглядає позов в межах строку позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Судом встановлено, що ПАТ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором від 19.12.2007 року виконав в повному обсязі. Також судом встановлено, що згідно наданих відповідачем квитанцій (а.с.78-80) від 11.09.08року в сумі 320,00грн., 15.02.08року в сумі 320,00грн. в сумі 320,00грн., 18.03.08року в сумі 320,00грн., 14.04.08 року в сумі 320,00грн., 19.05.08 року в сумі 330,00грн., 23.06.08 року в сумі 320,00грн., 24.07.08 року в сумі 317,00грн., 27.08.08 року в сумі 315,00грн., 06.10.08 року в сумі 330,00грн., 13.10.08 року в сумі 230,17грн. - кредит в сумі 3108,60грн. є погашеним. Це також підтверджується наданими позивачем 15.03.2017року виписками за рахунком 8909 з меморіальними ордерами (а.с.145-158).

З огляду на наведе суд дійшов висновку що договір від 19.12.2007 року є виконаним.

Відповідно до приписів ст.599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням.

Також, відповідно ЦК України, зобовязання між тими ж сторонами, але із змінами його суттєвих умов, як-то зміна відсоткової ставки, суми кредитного ліміту, строку повернення є новим зобовязанням та потребує укладення нового, окремого від попереднього договору.

Приписи в анкеті-заяві про обовязок позивача регулярно знайомитися із змінами «Умов надання банківських послуг» та з змінами «Тарифу банку» в електронному вигляді на сайті банку, не можуть вважатися укладанням між сторонами додаткової угоди до кредитного договору, оскільки відповідно до вимог Цивільного Кодексу, угоди, що виходять за межі дрібно побутових укладаються в письмовій формі.

Згідно із статтею 1055 ЦК України кредитні договори укладаються в письмовій формі. Кредитний договір, укладений без додержання умов щодо форми є нікчемними.

«Умови та правила користування банківськими послугами» во всії іх редакціях, що розміщені на офіційному сайті ПАТ «Приватбанк» https://privatbank.ua/ru/terms/ мовою оригіналу містять повідомлення, що «документы, размещенные на этом сайте это публичная оферта, содержащая условия и правила оказания услуг банком и его партнерами, к которой присоединяется клиент, подписывая заявление в отделении банка».

Суд дійшов висновку, що кредитний договір не є договором приєднання, також не є публічним договором, оскільки в кожному конкретному випадку банк може змінити умови договору під конкретні умови кредитування залежно від багатьох обставин, на які не впливає сам позичальник.

Це підтверджується положенням ч.2 ст.1 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 №675-VIII, в якому законодавчо введено положення про незастосування положень щодо публічності електронних договорів, які укладаються шляхом приєднання, до банківських договорів. А також положеннями Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року №851-IV.

Таким чином, суд вважає, безпідставним твердження позивача щодо лонгації договору від 19.12.2007 року.

Сторони не заперечували про наявність інших правовідносин між сторонами, а саме договору про надання кредиту б/н від 25.09.2009 року.

Суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно частин 1 та 2 ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, позивачем в рамках розгляду даної справи, не надано доказів, які б спростовували факт погашення заборгованості за кредитом та, відповідно, виконання зобовязань за кредитним договором від 19.12.2007 року, договір є виконаним, зобовязання припиненим. Тому, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

У зв»язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд відмовляє у стягненні судових витрат.

Керуючись ст. ст.3, 8, 10, 11, 14, 57, 60, 61, 81, 88, 197, 212-215, 224-228 ЦПК України; ст.ст. 257-259, 264, 509, 526, 530, 533, 554, 559, 526, 611, 625, 629, 638, 1046, 1048, 1050, 1054ЦК України, Законом України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про Національний банк України», ст. 61 Конституції України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м.Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. М. Іванченко