Справа № 359/5400/16-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/2474/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 07.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_2, Бориспільська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, який з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15 листопада 2016 року, обґрунтовує тим, що 01 січня 1985 року померла його матір ОСОБА_5 За життя, а саме 29 серпня 1984 року вона склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла своїм синам: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та онуку ОСОБА_4 Після відкриття спадщини ніхто із спадкоємців за заповітом до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини не звертався. Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилась. На даний час спадкоємці за заповітом, всі брати позивача, померли. Позивач також не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що фактично прийняв спадщину шляхом володіння та користування спадковим майном. Крім нього, спадкоємцем за заповітом залишився ОСОБА_4, проте він подав до суду нотаріально посвідчену заяву про відмову від спадщини на користь позивача. Третя особа ОСОБА_2 у 2015 році почала проживати в будинку колишній літній кухні, якою користувався її батько ОСОБА_9, проте дане майно не входить в спадщину, яку хоче успадкувати позивач. Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може, оскільки за життя спадкодавець ОСОБА_5 не оформила своє право власності на житловий будинок та не здійснила процедуру реєстрації права власності на дане нерухоме майно у відповідних державних органах. Тому, ОСОБА_3 просив суд встановити факт прийняття ним спадщини, що відкрилась після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла 01 січня 1985 року, в с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області; визнати за ним право власності на житловий будинок №24 з надвірними будівлями у вигляді: сарая «Б», сарая «Д», погріб з шийкою «ПГ», криниця питна «К», вбиральня «У», що розташований по вул. Михайлівська в с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_5, яка померла 01 січня 1985 року.

В ході розгляду цивільної справи третя особа ОСОБА_2 предявила зустрічний позов, обґрунтувавши його тим, що вона є дочкою ОСОБА_9, який помер 11 січня 2013 року.

За життя ОСОБА_9 склав заповіт, яким все своє майно заповів своїй дочці ОСОБА_2 Матір ОСОБА_9 - ОСОБА_5, яка померла 01 січня 1985 року, та ще за життя все своє майно заповіла своїм синам ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та онуку ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна (Михайлівська), буд.24. Дійсно, після смерті ОСОБА_5 ніхто із спадкоємців за заповітом до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини не звертався. ОСОБА_2 стверджує, що фактично спадщину прийняв її батько ОСОБА_9, який мешкав на той час разом з матірю і фактично вступив в управління спадковим майном. ОСОБА_9 дбав про будинок, в подальшому за життя він побудував новий будинок поряд із старим спадковим будинком, якому було присвоєно нову адресу: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна, буд.24а. Після смерті батька ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову, так як за життя її батько не зареєстрував право власності на вищезазначений будинок. У 2016 році ОСОБА_2 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок та рішенням суду від 06 вересня 2016 року її позов було задоволено в повному обсязі. ОСОБА_2 стверджує, що ОСОБА_3 немає жодних правових підстав бути власником житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна (Михайлівська), буд.24, оскільки лише вона має право успадкувати зазначений будинок після смерті батька ОСОБА_9, який фактично вступив в управління спадковим майном як спадкоємець за заповітом. Тому ОСОБА_2 просила суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла 01 січня 1985 року; визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області по вул. Леніна, буд.24, як за спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_9, який помер 11 січня 2013 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 01.01.1985 року в с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідними будівлями і спорудами за адресою: с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області, вул. Михайлівська, 24 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 01.01.1985 року. Позов третьої особи ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідними будівлями і спорудами за адресою: с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області, вул. Михайлівська, 24 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_9, який помер 11.01.2013 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог сторін відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а її позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо прийняття позивачем ОСОБА_3 спадщини після смерті його матері.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що позивач є спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину після смерті спадкодавця в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), вступивши в управління та володіння спадковим майном та врахував, що нотаріальною конторою було відмовлено позивачу в оформленні права на спадщину через пропуск встановленого законодавством строку для її прийняття.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 01 січня 1985 року померла матір позивача ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОК №156336, виданого на її імя (а.с.6).

За час свого життя, а саме 29 серпня 1984 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла своїм синам: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та онуку ОСОБА_4 (а.с.7).

Відповідно до інформаційної довідки із спадкового реєстру, сформованої Бориспільською районною державною нотаріальною конторою, у спадковому реєстрі інформація щодо заведеної спадкової справи та видані свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 відсутня (а.с.43). З чого вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_5 не відкривалась.

Судом першої інстанції також встановлено, що на даний час спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_5 залишились позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки брати позивача ОСОБА_6 помер 15 грудня 1989 року, ОСОБА_7 помер 15 травня 1989 року, ОСОБА_8 помер 13 лютого 2003 року, ОСОБА_9 помер 11 січня 2013 року, ОСОБА_10 помер 03 березня 1995 року та ОСОБА_11 помер 18 лютого 1993 року, що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про смерть (а.с. 8, 9, 10, 11, 12, 13).

В свою чергу, ОСОБА_4 30 червня 2016 року подав до Бориспільського міськрайонного суду Київської області нотаріально завірену заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 (а.с.14).

З матеріалів справи також вбачається, що у 2015 році позивач ОСОБА_3 звертався до Бориспільської районної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, проте йому було відмовлено, посилаючись на те, що він у встановлений законом строк до нотаріальної контори не звертався і не прийняв спадщину та йому було рекомендовано звернутися до суду (а.с.33).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок №24 по вул. Леніна в с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області, будинок побудований в 1900 році (а.с.18-24) та згідно довідки Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області №596 від 15 червня 2016 року належав померлій ОСОБА_5 (а.с.16). На час будівництва житлового будинку, забудова села проводилась без оформлення будівельної документації. Житловий будинок побудований без порушень забудови з внесенням даних до по господарського обліку.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР1963 року (в редакції, що діяла на момент смерті спадкодавця) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За змістом ст. 548 ЦК УРСР1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, пояснення свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, які підтвердили те, що ОСОБА_3 після смерті матері займався будинком, обрізав дерева, обробляв землю, робив огорожу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач набув право власності в порядку спадкування після смерті своєї матері, вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Третьою особою ОСОБА_2 не надано суду належних доказів, які б спростували вказані висновки суду.

При цьому, судом першої інстанції також вірно встановлено, що ОСОБА_9 також дбав про спадковий будинок, та згідно довідок виконавчого комітету Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області користувався земельною ділянкою площею 0,30 га (а.с.87) та в подальшому за життя він побудував новий будинок поряд із старим спадковим будинком, якому було присвоєно нову адресу: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна, буд.24-а (а.с.88).

Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна (Михайлівська), буд.24-а.

У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову, так як за життя її батько не зареєстрував право власності на вищезазначений будинок.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2016 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_2 було визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна (Михайлівська), буд.24-а, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_9, який помер 11 січня 2013 року (а.с.56-57).

Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджується факт прийняття ОСОБА_9 спадщини після смерті його матері ОСОБА_5, та його право на спадкування на рівні із братом ОСОБА_3

В свою чергу, спадкові права ОСОБА_2, як дочки померлого ОСОБА_9, в порядку ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України, мають бути захищені у судовому порядку. Тому висновки бориспільського міськрайонного суду про визнання за нею права на ? частину спадкового майна є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки, висновки суду першої інстанції про визнання за позивачем та третьою особою права за кожним по ? частині спадкового майна є справедливими, такими, що відповідали волі спадкодавця, підтверджуються фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах. Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не ухвалено рішення стосовно вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття за життя її батьком спадщини після смерті ОСОБА_5, колегія суддів не вважає дану обставину підставою для скасування рішення суду, оскільки в мотивувальній частині рішення суд дійшов висновку про обґрунтованість даної вимоги ОСОБА_2 Зазначена обставина не позбавляє третю особу права звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: