Справа №442/221/17
Провадження №2/442/667/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря - Лютик Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стебницької міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 21 жовтня 2009 року нею на підставі договору купівлі-продажу було набуто у власність житловий будинок АДРЕСА_2. Цього ж дня за іншим договором купівлі-продажу земельної ділянки, набуто у власність земельну ділянку площею 0,0698га, яка розташована в АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

По вказаних вище договорах купівлі-продажу продавцем їй було передано план забудови земельної ділянки та державний акт на право власності на земельну ділянку з планом меж земельної ділянки. У відповідності до зазначених планів їх графічних позначень вбачається, що заїзд до земельної ділянки здійснюється з південно-західної сторони позначеної на плані земельної ділянки літерами Г-А.

Саме цим заїздом користувалась ОСОБА_3 до продажу їй будинку із земельною ділянкою. Придбавши будинок вона в ньому не проживала, а тому фактично не виникало труднощів у під'їзді до нього.

В 2015 році вона розпочала ремонт будинку, із з цього часу гр. ОСОБА_4, який проживає з іншої сторони вулиці навпроти її будинку чинить перешкоди в заїзді на подвір»я. З цього приводу вона звернулась в Стебницьку міську раду та 24.10.2016 року отримала письмову відповідь, що згідно рішення №267 від 27.06.2012 року Стебницької міської ради гр. ОСОБА_4 надано дозвіл на безоплатну передачу у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 та у зв»язку з чим облаштування заїзду до будинку є неможливим.

Окрім цього, на її звернення Стебницькою міською радою було створено тимчасову виїзну комісію для обстеження земельної ділянки та влаштування заїзду на подвір'я будинку АДРЕСА_2.

15 вересня 2016 року тимчасовою виїзною комісією складено Акт обстеження будинковолодіння та заїзду до нього гр.. ОСОБА_1 на АДРЕСА_2. В результаті обстеження комісією встановлено, що гр.ОСОБА_1 не має повноцінного заїзду до свого будинковолодіння. Також комісією встановлено, що до її ділянки можливий заїзд з південного заходу, через земельну ділянку гр..ОСОБА_4. яка зареєстрована в кадастровій карті під кадастровим НОМЕР_1 цільове призначення якої для ведення садівництва.

На даний час ОСОБА_4 право власності на земельні ділянки не оформлено.

Зазначені обставини призвели до того, що в неї немає прямого доступу до будинку та у зв»язку з чим постійно зазнає значних труднощів в користуванні своєю власністю.

Рішенням № 267 від 27.06.2012 року Стебницької міської ради порушено її права в частині вільного доступу та користування будинковолодінням АДРЕСА_2. Окрім цього оскаржуване рішення прийняте з порушенням чинного законодавства. Зокрема в Акті обстеження будинковолодіння та заїзду комісія зазначає, що земельна ділянка через яку проходив заїзд до будинку належить гр.ОСОБА_4, яка зареєстрована в кадастровій карті під кадастровим НОМЕР_1 цільове призначення якої для ведення садівництва на підставі оскаржуваного рішення. Однак як вбачається з рішення, а саме п.1. «Передати безоплатно у власність земельні ділянки громадянам: 1.1. площею 927 кв.м. (в тому числі земельні ділянки №1 площею 433 кв.м. та №2 площею 494 кв.м.) на АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд.

А згідно інформації отриманої на сайті (публічна кадастрова карта України) за кадастровим НОМЕР_1, розташована земельна ділянка площею 0,0459 га з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, власність невизначена.

Згідно ст..ст.116, 121 ЗК України вбачається, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах зазначених норм, провадиться один раз по кожному виду використання.

Як вбачається з рішення гр.. ОСОБА_4, вирішено передати безоплатно у власність дві земельні ділянки №1 та №2 з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд.

Стебницькою міською радою листом від 29.09.2016 року її повідомлено, що спірні питання вирішуються в судовому порядку, а тому за захистом порушених прав вона звернулася до суду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з»явилися, в матеріалах справи мається заява, в якій просять розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник Стебницької міської ради в судове засідання не з»явився, в матеріалах справи мається заява, в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності, з приводу позовних вимог, покладається на думку суду.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2, в судове засідання не з»явилася, подала заяву, в якій просить не скасовувати рішення, у зв»язку з тим, що позивач хоче зробити дорогу на її ділянці 0,0459 га.

Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України - не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, з»ясувавши дійсні обставини справи приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК)

За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено, що позивачці згідно договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2009 року належить житловий будинок АДРЕСА_2, який розташований на земельній ділянці площею 0,0698 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

Позивач у своєму позові вказує, що вказаними вище договорами купівлі-продажу продавцем їй було передано план забудови земельної ділянки та державний акт на право власності на земельну ділянку з планом меж земельної ділянки. У відповідності до зазначених планів їх графічних позначень заїзд до земельної ділянки здійснюється з південно-західної сторони позначеної на плані земельної ділянки літерами Г-А, і що нібито саме цим заїздом користувалась ОСОБА_3 до продажу їй будинку із земельною ділянкою, однак жодних підтверджуючих документів, користування ОСОБА_3 цієї земельною ділянкою суду не додала. З чого вбачається, що викладене в позовній заяві, це лише її суб»активне уявлення ситуації, яка склалася між сусідами (позивачем та третьою особою).

Рішенням №267 від 27.06.2012 року Стебницької міської ради гр. ОСОБА_4 (батько ОСОБА_2.) надано дозвіл на безоплатну передачу у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1, у зв»язку з чим у позивачки є труднощі, щодо облаштування заїзду до будинку, а тому просить скасувати вказане рішення.

У відповідності до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 (Реквізиція) цього Кодексу.

Зі змісту ст. 328 ЦК України вбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правомірність набуття ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 є безумовною та підтверджується належними доказами.

Відтак, оскаржуване рішення Стебницької міської ради № 267 від 27.06.2012 року «Про безоплатну передачу у власність громадянам земельних ділянок» є законним і не може бути скасоване лише з тих підстав, що позивачка при наявності в неї заїзду, бажає собі зробити інший заїзд до свого будинку через земельну ділянку третьої особи.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу… Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.57 ЦПКУ)

У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Жодна з підстав, визначена даною статтею для визнання правочину недійсним, не може бути застосована до даних правовідносин. Відтак, суд, за відсутності підстав, визначених законом, не може визнати протиправним рішення Стебницької міської ради № 267 від 27.06.2012 року. Доказів, які б підтверджували наявність законних підстав для визнання протиправним вказаного вище рішення - стороною позивача не надано.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки позивач у відповідності до ст.60 ЦПК України не надав суду жодних доказів на підтвердження позовних вимог.

Керуючись ст..ст. 3, 10, 11, 15, 59, 60, 212, 214 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Стебницької міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ___________________ О.В. Крамар