АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №610/3854/16-ц Головуючий суддя І інстанції Купін В. В.
Провадження № 22-ц/790/2678/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів купівлі-продажу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.17 року м . Харків

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Малінської С.М.,

суддів колегії: Швецової Л.А., Коваленко І.П.,

за участю секретаря - Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 01 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 23.07.2013 р., визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири від 09.07.2013р. та визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідачів, у якому просила визнати договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9, посвідчений 23.07.2013 р. державним нотаріусом Голуб В.М. Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області недійсним. Також просила визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 09.07.2013 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 дійсним. Просила визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_3.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16.07.2011 р донька позивача уклала шлюб з ОСОБА_7 (на даний час шлюб розірвано). ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у відповідачів народилась донька. Оскільки подружжя свого житла не мали, позивач дозволила їм мешкати тимчасово у її квартирі за адресою: АДРЕСА_6. Відповідачі проживали в цій квартирі протягом майже двох років. 01.07.2013 р. позивач продала свою квартиру за вказаною адресою за 112 тис. грн. У цей час вона знайшла іншу квартиру в АДРЕСА_7 09.07.2013 р. позивач та продавці ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дійшли згоди щодо умов договору купівлі-продажу квартири та ціни, яка становила 14 000 доларів США. 09.07.2013 р. позивачу була видана довіреність на підставі якої вона могла діяти як продавець, а продавці видали позивачу розписку від 09.07.2013 р. про отримання коштів він неї за квартиру. У зв'язку з тим, що позивач діяла від імені продавців на підставі довіреності, а законом не передбачено бути одній особі і в якості продавця та в якості покупця, позивач не могла нотаріально оформити купівлю-продаж квартири на себе. Отже, 23.07.2013 р. договір купівлі-продажу фактично квартири позивача АДРЕСА_8 був формально оформлений на доньку позивача. Позивач зареєструвала свою доньку у вказаній квартирі, а її чоловік ОСОБА_7 ніколи не був зареєстрований в цій квартирі. Позивач дізналась, що колишній зять ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до доньки позивача ОСОБА_8 про поділ квартири.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 01 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 01.02.2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, ухвалене з порушенням процесуального та матеріального права, з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, вважає, що суд необґрунтовано вважав встановленим факт придбання квартири за спільні сумісні кошти, висновки суду в рішенні про те, що підстав вважати договір купівлі-продажу квартири від 23.07.2013 року нікчемним відсутні є хибними та такими, що не відповідають дійсності та діючому законодавству, вважає, що договір купіль-продажу спірної квартири від 23.07.2013 року не може вважатися дійсним, бо він не породив прав та обов'язків у покупця ОСОБА_8, його укладення не відповідало дійсній волі ОСОБА_8, а правочин укладений 23.07.2013 року між ОСОБА_8 та продавцями ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не був направлений на настання реальних правових наслідків, тому має бути визнаний недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався ст. ст. 3,4,57-60, 208, 212-216 ЦПК України та дійшов висновку, що законні підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири від 23.07.2013 р. недійсним відсутні.

Оскільки суду не надано доказів того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 09.07.2013р. уклали договір купівлі-продажу спірної квартири, а саме, з огляду на відсутність письмових доказів, які б поза розумним сумнівом доводили, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що відбулося повне або часткове виконання договору, а також що одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд першої інстанції дійшов висновку, що законні підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири від 09.07.2013 р. дійсним відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що в цій частині позову слід відмовити.

З тих же міркувань слід відмовити й у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на спірну квартиру, так як відсутні жодні докази того, що до позивача перейшло це право у встановленому законом порядку.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 06.04.2016 р. шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, який був укладений 16.07.2011р. розірвано. Рішення набрало законної сили 19.04.2016 р.

ОСОБА_8 є донькою ОСОБА_3

09.07.2013 р. ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 довіреністю уповноважили ОСОБА_3 продати квартиру АДРЕСА_4.

Відповідно до розписки від 09.07.2013 р. ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 гроші в сумі 14000 доларів.

01.07.2013 р. ОСОБА_3, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 продали ОСОБА_12 належну їм квартиру АДРЕСА_9

23.07.2013 р. було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, від імені яких діяла ОСОБА_3 за довіреністю від 09.07.2013 р., продали ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_5.

Пунктом 2 цього договору закріплено, що на момент його підписання квартира належала ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Пунктом 5 цього договору закріплено, що продавці гарантують, що житло, яке є предметом цього договору, на момент його укладення нікому не продане.

Пунктом 6 цього договору закріплено, що правочин посвідчуються за згодою чоловіка ОСОБА_8 - ОСОБА_7

Пунктом 8 цього договору закріплено, що право власності на квартиру переходить до ОСОБА_8

Пунктом 12 цього договору закріплено, що сторони свідчать, що в тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу квартири, укладення договору відповідає їх інтересам, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків ,які обумовлені в ньому. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення.

Цей договір підписала ОСОБА_8 як покупець, та ОСОБА_3 як представник продавців ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Повноваження представника та належність квартири, що відчужується, продавцям ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перевірено нотаріусом.

Договір посвідчено державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області. Зареєстровано в реєстрі за №2-873.

Внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_8, що підтверджується витягом із цього реєстру.

Викладені вище обставини сторони у судовому засіданні визнавали.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Ст. 203 ЦК України встановлено, що

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд першої інстанції вважав, що підстави вважати договір купівлі-продажу квартири від 23.07.2013 р. нікчемним відсутні.

Доказів того, що зміст правочину (договору купівлі-продажу квартири від 23.07.2013 р.) суперечить ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам - суду не надано.

У судовому засіданні встановлено, що в момент підписання договору купівлі-продажу квартири від 23.07.2013 р. особи, які його підписали, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_8 мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочин був вчинений у формі, встановленій законом, посвідчений нотаріально та зареєстрований у встановленому порядку. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин не зачіпає правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

При цьому позивач діяла від імені продавців як їх представник за довіреністю.

Відповідно до ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє . Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає у власність майно другій стороні (покупцеві), а покупець приймає майно і сплачує за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню

Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову правильним.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Виходячи з наведеного і керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 01 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді :