АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6550/17 Головуючий 1 інст. Погасій О.Ф.
Справа № 643/2337/16-ц Доповідач Бурлака І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» листопада 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації за нараховану, але невиплачену заробітну плату,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД». В обґрунтування свого позову посилалася на те, що з 01 липня 2010 року по 17 січня 2014 року вона працювала у Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» на посаді контролера КПП, а 17 січня 2014 року звільнена з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням.

Зазначила, що відповідно судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 березня 2014 року з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» стягнуто на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 5365,73 грн., які вона отримала у повному обсязі лише 03 грудня 2015 року.

Вказала, що на день звільнення, в порушення вимог чинного законодавства відповідач не виплатив належну заробітну плату.

Зазначила, що середньоденна заробітна плата складає 61,38 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 січня 2014 року по 02 грудня 2015 року - 41922,54 грн.; компенсація за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 02 грудня 2015 року з урахуванням індексу інфляції становить 34429,45 грн.

Просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» суму середнього заробітку за період затримки розрахунку з 18 січня 2014 року по 02 грудня 2015 року в розмірі 41922,54 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 02 грудня 2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 34429,45 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки проведення розрахунку за період з 18 січня 2014 року по 02 грудня 2015 року у розмірі 28787,22 грн. та компенсацію за нараховану та невиплачену заробітну плану з урахуванням індексу інфляції, станом на 02 грудня 2015 року у розмірі 4153,08 грн., а всього 32940,30 грн.; в решті вимог відмовлено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення у частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку за період з 18 січня 2014 року по 02 грудня 2015 року у розмірі 28787,22 грн. та компенсації за нараховану та невиплачену заробітну плану з урахуванням індексу інфляції, станом на 02 грудня 2015 року у розмірі 4153,08 грн., і ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову у цій частині відмовити.

При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року у справі № 922/3048/15 провадження у справі про банкрутство товариства припинено, у звязку зі задоволенням всіх кредиторських вимог, зокрема, фінансових санкцій підприємства, які були заявлені у справі про банкрутство; що заборгованість у товариства по заробітній платі перед позивачем не існує; що в рамках провадження у справі № 922/3048/15 додаткові грошові вимоги позивачем не заявлялися; що суми фінансових санкцій, які передбачені статтею 117 КЗпП України, не є заробітною платою звільненого працівника; що вимоги конкурсник кредиторів, які не були заявлені в установлений законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню, про що і зазначено в ухвалі Господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року у справі № 922/3048/15.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов частково та зменшуючи розмір стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі положень статей 115-117, 233 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» виходив з того, що Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» не виплатило позивачу при звільненні належну та нараховану заробітну плату, не виконало вчасно судовий наказ.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 01 лютого 2010 року по 17 січня 2014 року ОСОБА_1 працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» на посаді контролера КПП, а 17 січня 2014 року була звільнена з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням.

Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 березня 2014 року, який набрав чинності 17 квітня 2014 року, з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 5365,73 грн., які позивачем отримано у повному обсязі 03 грудня 2015 року.

Згідно з частиною 4 статті 10 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції чинній на час існування спірних правовідносин, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, повязаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

У частини 4 статті 83 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 7 частини 1 цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року визнано кредиторські вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» у розмірі 5365,73 грн. та включено їх до першої черги задоволення вимог кредиторів боржника.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» припинено у звязку із задоволенням всіх кредиторських вимог, у тому числі й позивача.

Оскільки у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД», в якому позивач брала участь визначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на зазначене та вимоги закону уваги не звернув, всупереч вимогам пунктів 1, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України неповно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи, порушивши і неправильно застосувавши норми матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, дійшов помилкового висновку щодо часткового задоволення позову. У звязку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303,304, п. 2 ч.1.ст. 307, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2017 року скасувати і в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії