Справа №: 272/431/17
Провадження № 2/272/400/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 року

Андрушівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Брагіна В.І.

при секретарі Ахановій О.В.

з участю позивача ОСОБА_1,представника позивача ОСОБА_2,представника відповідача ОСОБА_3,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «СПІКА» про стягнення заборгованості,суд,-

встановив :

Позивач звернувся до суду з позовом,в якому зазначив,що на підставі державного акту про право власності на землю серії НОМЕР_2 від 23.12.2005 року йому належить земельна ділянка ля ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6722 га., розташована на території Зарубінецької сільської ради Андрушівського району Житомирської області. 29 лютого 2008 між ним та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки,який був зареєстрований в Зарубінецькій сільській раді Андрушівського району Житомирської області та згідно цього договору відповідач постійно виплачував його орендну плату за користування землею. В 2016 році ТОВ «СП «СПІКА» також використовувала належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,але відмовилося заплатити йому орендну плату,яка за його підрахунками становить 4670 грн.68 коп. Просив стягнути з відповідача на його користь зазначену суму.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали,обґрунтувавши його наведеними в позовній заяві обставинами,додали, що дісно позивач в квітні 2016 року уклав договір оренди належної йому земельної ділянки з ТОВ «Житомир Агро Інвест» та отримав орендну плату в сумі 6163 грн. Ніяких претензій з приводу отриманої орендної плати ТОВ «Житомир Агро Інвест» до нього не пред'являє. Але йому зі слів власників суміжних земельних ділянок відомо,що фактично його землю обробляв відповідач,тому він бажає,що орендну плату сплатив йому не ТОВ «Житомир Агро Інвест»,а саме відповідач. Розрахунок суми орендної плати проведений ним на свій розсуд.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав,надав письмові заперечення, згідно яких дійсно в 2015 році відповідач обробляв дану земельну ділянку без укладення договору та виплачував позивачеві орендну плату за її користування. Також відповідач неодноразово звертався до позивача з вимогою підписати договір оренди даної земельної ділянки, проте позивач від підписання договору відмовлявся. Тому відповідач, фактично обробивши в 2015 році дану земельну ділянку сплатив позивачу орендну плату згідно в розмірі середньої орендної плати по даному населеному пункті. Проте в квітні 2016 року відповідачу стало відомо, що позивач уклав договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Житомир Агро Інвест». На той момент дана земельна ділянка не оброблялася і не планувалася до обробітку.Відповідно в 2016 році дана земельна ділянка в користуванні відповідача не перебувала, а орендну плату за користування даною земельною ділянкою в 2016 році Позивач отримав від фактичного орендаря Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомир-Агро-Інвест». Додав,що надана позивачем копія договору оренди земельної ділянки від 29.02.2008 року у них відсутня та можливо це проект,оскільки він не відповідає вимогам закону та для вирішення спору значення не має,оскільки згідно позовних вимог спірним період є 2016 рік,коли в встановленому законом порядку позивач уклав договір оренди з іншим орендарем. Просив в задоволенні позову відмовити.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд пришов до висновку,що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивачу на підставі державного акту про право власності на землю серії НОМЕР_2 від 23.12.2005 року йому належить земельна ділянка ля ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6722 га., розташована на території Зарубінецької сільської ради Андрушівського району Житомирської області. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, індексний номер 86925550 право оренди земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3 загальною площею 2,6722 га ,належній позивачу,зареєстроване відповідно до договору від 29.04.2016 року за ТОВ «Житомир- Агро-Інвест». В розділі Опис об'єкта іншого речового права зазначено, що: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 9 600,00 гривень за один календарний рік оренди.»Згідно інформації Андрушівського відділення Бердичівської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1, в 2016 році отримав 6163,93 грн. - орендну плату від ТОВ «Житомир- Агро-Інвест» (а.с.18,25-26). В 2016 році спірна земельна ділянка в користуванні відповідача не перебувала ( а.с.31).

При вирішенні справи суд виходить з наступних міркувань :

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно зі ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1952-IV), - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

У частині 4 статті 3 Закону № 1952-IV установлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

У відповідності до ч.1 ст.210 Цивільного кодексу України (зі змінами та доповненнями) правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Частиною 2 статті 125 Земельного кодексу України визначено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом (ст.20 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 року № 161-XIV).

Єдині умови реєстрації договорів оренди та договорів суборенди земельних ділянок (далі - договори оренди), на час укладення позивачем зазначених договорів оренди, були визначені Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року № 2073.

Згідно ст.ст.13-17 закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі . Істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи,яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Надана позивачем копія договору оренди земельної ділянки між ним та відповідачем,нібито укладеного 29.02.2008 року (а.с.27-29) на думку суду не має правового значення для вирішення справи,оскільки в 2016 році позивач в встановленого законом порядку уклав договір оренди землі з іншим орендарем і відхиляє доводи позивача в частині,того,що в 2016 році між сторонами існували договірні відносини. Суд також відхиляє доводи позивача про те,факт фактичного користування відповідачем в 2016 році його земельною ділянкою він може довести показами свідків - власників суміжних земельних ділянок,оскільки на думку суду в розумінні вимог ст.58 ЦПК України при вирішенні справи це неналежні докази,оскільки предметом спору є наявність або відсутність договірних відносин ,визначених Законом України «Про оренду землі».Таким чином судом достовірно встановлено,що між позивачем та відповідачем в 2016 році були відсутні будь-які договірні відносини з приводу оренди належної позивачу земельної ділянки та відповідач не користувався нею. Позивач в 2016 році уклав договір оренди своєї земельної ділянки з ТОВ «Житомир- Агро-Інвест» і відповідно до договору отримав орендну плату. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Керуючись ст.ст.13-17,21-22 Закону України «Про оренду землі», ст. 2, 9, 15, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,ст.124,125 Земельного кодексу України, ст.ст.202,203, 205,207,208 ЦК України, ст.ст.4,10,11,15,58-61,212-215,218 ЦПК України,суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «СПІКА» про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи,які брали участь у справі,але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:В. І. Брагін