Справа № 373/515/13-ц Головуючий у І інстанції Потоцький В. В.
Провадження № 22-ц/780/2465/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 06.06.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

06 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Фінагєєва В.О.

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Управління Держкомзему в Переяслав Хмельницькому районі Київської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання права на спадщину за законом після смерті 04 грудня 2009 року його батька ОСОБА_5І та просив визнати за ним право на спадщину на:

- земельну ділянку, кадастровий номер :01:035:0016, площею 0,2537 га для ведення особистого селянського господарства в с. Помоклі Переяслав-Хмельницького району Київської області;

-земельну ділянку, кадастровий номер :01:013:0003, площею 0,1020 га для ведення особистого селянського господарства в с. Помоклі Переяслав-Хмельницького району Київської області, що належала померлому на підставі державного акту серії ЯИ № 398468 від 19 березня 2010 року;

- земельну ділянку, кадастровий номер :01:013:0002, площею 0,1374 га для ведення особистого селянського господарства в с. Помоклі Переяслав-Хмельницького району Київської області, що належала померлому на підставі державного акту серії ЯИ № 398467 від 19 березня 2010 року;

-земельну ділянку, кадастровий номер :01:013:0004, площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Помоклі Переяслав-Хмельницького району Київської області, що належала померлому на підставі державного акту серії ЯИ № 398466 від 19 березня 2010 року;

- земельну ділянку, площею 3,4283 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, що належала померлому на підставі державного акту серії Р2 № 444853 від 26 листопада 2002 року.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька у відповідності до норм ст. 1261 ЦК України. З метою прийняття спадщини він звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Переяслав-Хмельницького нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені земельні ділянки йому було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів ( державних актів на право власності на земельні ділянки) та того, що державні акти на земельні ділянки кадастровий номер :01:035:0016 площею 0,2537 га, :01:013:0003 площею 0,1020 га, :01:013:0004 площею 0,2500 га видані після смерті батька. Вирішити питання про прийняття спадщини в позасудовому порядку неможливо.

Рішенням Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю та визнано за ним право власності на вказані земельні ділянки.

07 березня 2017 року, особа, яка не брала участі у розгляді вказаної справи ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, з урахування її права на отримання частини спадщини .

Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при прийнятті рішення 06 березня 2013 року належним чином не перевірив наявність інших спадкоємців, не залучив їх до участі у справі, безпідставно визнав право власності на спадкове майно лише за один із спадкоємців - ОСОБА_3, чим порушив норми процесуального права та її майнові права, відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, як дружини померлого ОСОБА_7 ( сина спадкодавця ОСОБА_5 ). Про існування рішення суду апелянту стало відомо лише 27 лютого 2017 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися до зали судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5І, який помер 04.12.2009 року. Іншим спадкоємцем за законом є мати позивача ОСОБА_4, яка відмовилася від прийняття спадщини. Після смерті померлого ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді пяти земельних ділянок: земельної ділянки площею 0,2534 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Помоклі Переяслав Хмельницького району; земельної ділянки площею 0,1020 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Помоклі Переяслав Хмельницького району; земельної ділянки площею 0,1374 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Помоклі Переяслав Хмельницького району; земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с. Помоклі Переяслав Хмельницького району; земельної ділянки площею 3,4283 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Помоклівської сільської ради Переяслав Хмельницького району;

Позивач, як спадкоємець, прийняв спадщину шляхом подачі в установленому законом строк заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, після чого була заведена спадкова справа № 11/2010. Оформити на своє імя спірні земельні ділянки ОСОБА_3 не в змозі, оскільки державні акти на вказані земельні ділянки видані вже після смерті батька позивача.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позов шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивач, як спадкоємець, із-за відсутності державних актів на спірні земельні ділянки позбавлений можливості оформити спадкові права на землю.

Колегія суддів із вказаним висновком суду першої інстанції повністю погодитися не може виходячи з наступного.

За правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 помер 04 грудня 2009 року (а.с.8).

Згідно заповіту від 26 грудня 2003 року ОСОБА_5 усе своє майно своїм синам, а саме : житловий будинок з надвірними спорудами, ощадну книжку №2362 з усіма її процентами, які знаходяться в ощадній касі №3029/02 с. Помоклі, Переяслав-Хмельницького району заповідав своїм синам ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в рівних частинах кожному.

А належне йому право власності на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом серії КВ №0308960 від 17 листопада 1997 року заповів своєму сині ОСОБА_7 (а.с.123).

Із дослідженої в апеляційному суді спадкової справи №11 за 2010 рік заведеної після смерті ОСОБА_5 , що помер 04 грудня 2009 року приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_6, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса звернулися 10 березня 2010 року ОСОБА_3 ( а.с. 120), та ОСОБА_7 що подав заяву 28 травня 2010 року ( а.с. 126 зв. б.), таким чином обидва спадкоємці за заповітом відповідно до норми ст. 1268, 1269 ЦК України, вважаються такими, що прийняли спадщину.

Після смерті померлого ОСОБА_5 спадкоємцем першої черги за законом являлася його дружина ОСОБА_4, яка відмовилася від прийняття спадщини на користь синів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.121).

Із матеріалів справи також вбачається, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_7, звертався до нотаріуса із заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак 08 лютого 2011 року він отримав лист приватного нотаріуса ОСОБА_6 про відмову у видачі вказаного свідоцтва у звязку з не зазначенням спадкодавцем конкретної адреси житлового будинку який спадкодавець заповідав спадкоємця, та розяснив заявнику на його право звернутися до суду за захистом порушеного права.

Однак вчинити вказані дії спадкоємець ОСОБА_8 не зміг з приводу того що 23 травня 2011 року він помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. ( а.с. 56). Спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняла ОСОБА_2, апелянт у вказаній справі, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 травня 2012 року.

Враховуючи вищевикладене, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, суд першої інстанції вищевказані обставини та положення закону не врахував, не встановив коло осіб, які мають право на спадкування частин нерухомого майна після смерті ОСОБА_5

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що призвело до поверхневого вирішення спору.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставинсправи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи видно, що звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 зазначав, що інших спадкоємців після смерті батька немає, окрім доньок померлого брата ОСОБА_7, які заяви про прийняття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України не подавали.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі предявлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобовязується вирішити справу за тим позовом, що предявлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у звязку із характером спірних правовідносин.

Якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовити у задоволенні позову.

Якщо ж справа, у якій судом першої інстанції не вирішено питання про залучення усіх належних відповідачів, без участі яких її вирішення є неможливим, перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції, апеляційний суд відмовляє у позові з цих підстав. При цьому обґрунтованість позовних вимог не перевіряється.

Мотивуючи свої доводи, апелянт ОСОБА_2 посилається на те, що вона являється дружиною померлого ОСОБА_7 та спадкоємицею першої черги за законом відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, від спадщини не відмовлялась, оскільки прийняла її згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживала разом із чоловіком на час відкриття спадщини.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції розглянув справу без залучення до її участі осіб, які мають право на спадкування після смерті ОСОБА_5 та без витребування та дослідження доказів по справі, які мають важливе значення для вирішення справи по суті, що є важливою підставою для відмови у задоволенні позову, що не позбавляє позивача на звернення із відповідними вимогами до належних відповідачів.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про задоволення позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 1218, 1220, 1258, 1261, 1268, 1272 ЦК України, ст.ст. 10, 33, 36, 119, 212-214, 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Управління Держкомзему в Переяслав Хмельницькому районі Київської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_9