Провадження № 2/161/2016/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Крупінської С.С.,

при секретарі - Ярмолюк І.С.

з участю представника позивача - Ліпкевича І.В.

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про звернення стягнення на майно. Позов мотивує тим, що 18.09.2008 року між ПАТ "Сведбанк та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0201/0908/74-132, відповідно до умов якого остання отримала кошти в розмірі 25 000 дол. США під 11,9 % річних строком до 18.09.2033 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18.09.2008 року між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Оскільки, позичальник ОСОБА_3 свої зобов'язання по договору належним чином не виконала, то у неї утворилась заборгованість перед банком, що в загальній сумі становить 475383 грн. 18 коп.

25.05.2012 року ПАТ "Сведбанк" передало право вимоги за кредитними договорами ПАТ "Дельта Банк" відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором укладеним з відповідачем ОСОБА_3 Таким чином, ПАТ "Дельта Банк" набуло усіх прав та підстав для стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3

А тому, просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за іпотеко держателем ПАТ "Дельта Банк" права власності на предмет іпотеки та стягнути судові витрати у справі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 18.09.2008 року між ПАТ "Сведбанк та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0201/0908/74-132, відповідно до умов якого остання отримала кошти в розмірі 25 000 дол. США під 11,9 % річних строком до 18.09.2033 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18.09.2008 року між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25.052012 року ПАТ "Сведбанк" відступило, а ПАТ "Дельта Банк" прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту укладеного з відповідачем ОСОБА_3

Частиною 2статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз статей 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду)та два позасудові(на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження, зокрема пунктах 12.3; 12.3.1 в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1851цс15 від 30 березня 2016 року,№ 6-1219цс16 від 14 вересня 2016 року, № 6-1685цс16 від 21 вересня 2016 року, № 6-1243цс16від 28 вересня 2016 року, № 6-504цс16 від 12 жовтня 2016 року, № 6-1625цс16 від 26 жовтня 2016 року, № 6-2457цс16 від 02 листопада 2016 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Таким чином підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» у зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем, оскільки задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки, що полягає у реєстрації іпотекодержателем права власності на нерухоме майно на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 197, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, Законом України "Про іпотеку", суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання скарги про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги про апеляційне оскарження, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С.Крупінська