Справа № 236/1634/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Сердюк Н.В.,

з участю секретаря - Снігирьової О.Ю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Лиман за відсутності сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

07 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просить визнати право власності в порядку спадкування на 1/2 частку спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року та яке складається з житлового будинку з господарськими спорудами за адресою : АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачка ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 серпня 1996 року, виданого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1363 є власницею 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд та будівель, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Крім того на підставі свідоцтва про право власності, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою 01 серпня 1996 року по реєстру № 1362, власницею 1/2 частини вказаного майна була мати відповідача - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, а також земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_3, призначену для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Відповідачка ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після померлої ОСОБА_4. ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, бо земельна ділянка згідно державного акту належала ОСОБА_4 в цілій частці. Також позивачу було відмовлено у внесенні змін до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила розглянути справу у її відсутності (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила справу розглянути без її участі (а.с.50).

В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 серпня 1996 року, виданого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1363, ОСОБА_1 є власницею 1/2 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд та будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано в Слов"янському інвентарбюро 06.08.1996 року на № 4869 (а.с. 16).

Право власності на 1/2 частку того ж будинку згідно свідоцтва про право власності, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою 01 серпня 1996 року по реєстру № 1362, зареєстрованого в Слов"янському інвентарбюро 06.08.1996 року на № 4869, належало ОСОБА_7. Також на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого на підставі рішення Краснолиманської міської ради від 24.02.2010 року № 5/36-4221, Краснолиманською міською радою 26.10.2011 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право власності постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00330 (а.с. 22, 41, 49).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла (а.с. 15).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових споруд, а також земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_5 призначену для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд, розташовану по АДРЕСА_1. Єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після померлої ОСОБА_4, є її донька - відповідачка ОСОБА_2 (а.с. 18, 48).

28 грудня 2016 року державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. відповідачу ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину зазаконом, зареєстроване в реєстрі за № 4400, на 1/2 частку зазначеного будинку (а.с.17). Та постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Семенової І.М. відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку з тих підстав, що житловий будинок на вищезнаходиться на вищевказаній земельній ділянці, належить ОСОБА_4 в 1/2 частці, а сама земельна ділянка належить в цілій частці, що суперечить п. 4 ст. 120 ЗК України (а.с.21).

Також, при зверненні позивача ОСОБА_1 до відділу у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області щодо внесення змін до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, листом від 15.03.2017 року за № 48 їй було відмовлено, оскільки реєстрація прав та їх обтяжень на земельну ділянку не входить до компетенції цього відділу (а.с. 39).

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Згідно ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Ст.ст.81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом визнання прав.

В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання держаних актів про право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорі оренди землі, затверджено Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, зі змінами і доповненнями, виправлення в державному акті не допускається.

Крім того, згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст. 37 ЗУ "Про Державний земельний кадастр" виправлення помилок можливо лише у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру, тобто в тих документах, які чинні з 01.01.2013 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 року державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Так державний акт про право власності на земельну ділянку було видано на ім"я померлої ОСОБА_4, яка і була власником.

ОСОБА_4 із заявою про виправлення помилки або внесення змін до Державного земельного кадастру, поставити питання про скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на землю, звернутися не може, бо померла, а відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. А позивач не зможе виконати вказаних дій, бо не є власником.

Враховуючи викладене, вважаю позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 328 ЦК України, ст.ст. 40,81,125,126,131,152 ЗК "України, ст.ст.24, 37 ЗУ "Про державний земельний кадастр", п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", ст.ст. 10, 10,11,60,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_3, призначену для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд, розташовану по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя -