Справа № 2322/244/12
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Чубая В.В.,

за участі секретаря судового засідання Кіян С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі заявник) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування вказаної заяви зазначав, що ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 січня 2012 року у справі № 2322/244/12/2011 його тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань до закінчення провадження у справі. Водночас на теперішній час підстави для такого обмеження відпали, оскільки відбулася реструктуризація його боргу перед ПАТ КБ «Приватбанк», а тому просив його скасувати.

У судове засідання сторони не зявилися.

Заявник подав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» (стягувача) надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечував та підтвердив факт відсутності у заявника боргу перед ПАТ КБ «Приватбанк».

Представник Чорнобаївського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області також просив провести розгляд заяви за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечуав та повідомив, що станом на 8 червня 2017 року у відділі ДВС виконавчих документів про стягнення заборгованості з заявника немає, що унеможливлює скасування державним виконавцем обмеження у праві виїзду за межі України.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу.

Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права також передбачено, що кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути обєктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України закріплено право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв'язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Зокрема, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на момент винесення ухвали Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 січня

2012 року у справі № 2322/244/12/2011) передбачалося, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, з-поміж іншого, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент винесення ухвали Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 січня 2012 року у справі

№ 2322/244/12/2011) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Таким чином, право на свободу пересування не є абсолютним і може бути обмежене.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 січня 2012 року у справі № 2322/244/12/2011 за поданням державного виконавця тимчасово обмежено заявника у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у справі.

Згідно з листом Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від

15 березня 2012 року (вих. № 0.2544166/0/18-12) інформацію про заявника внесено до бази даних ДПС України «Відомості про осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України».

У Чорнобаївському РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області перебувало виконавче провадження № 6/709/20/17 з виконання виконавчого листа Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2011 року № 2-945 про стягнення з заявника на користь

ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 104817,48 гривень.

14 червня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»

(у редакції 1999 року) у звязку з відсутністю мана. Станом на 8 червня 2017 року у відділі ДВС виконавчі документи про стягнення заборгованості з заявника відсутні.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 18 травня 2017 року № HJ56-0BOE-UU42-AHFB заявник станом на 18 травня 2017 року не має заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк». Факт реструктуризації заборгованості заявника також підтверджується заявою представника

ПАТ КБ «Приватбанк».

Таким чином, підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відпали.

Разом з тим положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено вирішення судом питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон, розгляд таких питань не врегулюваний нормами цивільного процесуального законодавства, в тому числі в порядку, визначеному розділом VІ ЦПК України.

Водночас суд враховує, що відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдувальні суспільним інтересам в демократичному суспільстві.

Будь-яке обмеження вводиться лише на той строк, який є необхідним для досягнення передбаченої законом мети. На стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд за кордон слід вважати виправданим та таким, що застосоване згідно з законом у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на неї рішенням суду.

За таких обставин, беручи до уваги те, що підстави для обмеження у праві виїзду за межі України відпали, учасники судового процесу не заперечували проти скасування такого обмеження, враховуючи відсутність можливостей у державного виконавця самостійно скасувати встановлене обмеження, суд дійшов висновку про задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 210, 377-1 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Встановлене ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 січня

2012 року у справі № 2322/244/12/2011 тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у с. Малі Канівці, Чорнобаївського району Черкаської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, скасувати.

Копію ухвали надіслати Державній прикордонній службі України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги через Чорнобаївський районний суд Черкаської області протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Чубай