Номер провадження: 22-ц/785/2167/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про визнання розпоряджень недійсними, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та зобовязання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2016 року,

встановила:

У серпні 2015 р. ОСОБА_4звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив: 1) визнати недійсним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 110 від 02.02.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» в частині надання майстру дільниці № 2 ОСОБА_5 кімнати, житловою площею - 25,36 кв. м., комунальної квартири АДРЕСА_1; 2) визнати недійсним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 184 від 24.02.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» в частині відкриття особового рахунку ОСОБА_5, провідному юрисконсульту КП ЖКС «Фонтанський», на службову одну кімнату, житловою площею - 25,36 кв. м., комунальної квартири АДРЕСА_2 та виключення її з числа службових; 3) визнати недійсним та скасувати розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 219271 від 14.02.2012 року, яким ОСОБА_5 передано в приватну власність - 259/1000 частин приміщення квартири спільного заселення, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_3; 4) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло № 8-23706 від 14.02.2012 року, видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради на імя ОСОБА_5; 5) зобовязати Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради надати ОСОБА_4 житлову кімнату, площею - 25,36 кв. м., в квартирі спільного заселення, що розташована за адресою - АДРЕСА_3.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що він з 30.01.1978 року перебуває на квартирному обліку в Приморській районній адміністрації Одеської міської ради. 22.02.1992 року отримав ордер № 1127 на одну кімнату квартири спільного заселення, яка розташована за адресою - АДРЕСА_4. В цьому ж році він вселився зі своєю родиною в зазначену квартиру.

У звязку з тим, що сімя ОСОБА_4 складається з чотирьох осіб різної статі, житлова площа отриманої кімнати є замалою для проживання в ній всіх членів його сімї, враховуючи те, що надана кімната розташована в квартирі спільного заселення, він разом з членами своєї сімї по теперішній час перебуває на квартирному обліку в Приморській районній адміністрації Одеської міської ради як особа, яка потребує поліпшення житлових умов.

Розпорядженням Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 185291 від 19.07.2004 року йому та членам його сімї у вказаній квартирі передано в спільну часткову власність, в рівних частках кожному, кімнати, загальною площею - 62,45 кв. м., та отримано свідоцтво про право власності на - 458/1000 частин цієї квартири спільного заселення. Оскільки його син ОСОБА_7 є інвалідом першої групи і йому необхідне окреме проживання, він з 05.08.2010 року знаходиться на квартирному обліку в Приморській районній адміністрації Одеської міської ради та включений до першочергової групи осіб, які мають право на отримання житла.

В кінці січня 2011 року йому стало відомо про наявність вільної кімнати, на яку претендувала його сімя. Відповідно до усного розпорядження голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у вересні 2011 року його родина зайняла вказану кімнату у вказаній комунальній квартирі. Проте, згодом стало відомо, що спірна кімната згідно з розпорядженнями Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надана відповідачу ОСОБА_5, як службове житло, а згодом на імя ОСОБА_5 відкрито особовий рахунок на цю кімнату та виключено її з числа службових. Розпорядженням органу приватизації від 14.02.2012 року ОСОБА_5 передано у приватну власність одну кімнату комунальної квартири АДРЕСА_5. Вважає, що вищевказані розпорядження порушують його права з отримання спірної кімнати.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2016 р. позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 110 від 2 лютого 2011 року в частині вирішення питання про передачу під службову однієї кімнати, житловою площею - 25,36 кв. м., комунальної квартири (спільного заселення) під № 20 в будинку № 21 по вул. Буніна в м. Одесі, а також в частині видачі службового ордера на цю службову квартиру ОСОБА_5.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 184 від 24 лютого 2011 року в частині вирішення питання про відкриття особового рахунку на імя ОСОБА_5 на службову одну кімнату, житловою площею - 25,36 кв. м., комунальної квартири (спільного заселення) під № 20 в будинку № 21 по вул. Буніна в м. Одесі, а також в частині виключення із числа службових цієї квартири.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження органу приватизації Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 219271 від 14 лютого 2012 року про передачу у власність ОСОБА_5 259/1000 частин квартири під № 20 в будинку № 21 по вул. Буніна в м. Одесі.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло №№ 219271, видане 14 лютого 2012 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради на імя ОСОБА_5 на 259/1000 частин квартири спільного заселення під № 20 в будинку № 21 по вул. Буніна в м. Одесі, загальною площею - 136,40 кв. м..

Зобовязано Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради вирішити питання про надання у користування ОСОБА_4 та членів його сімї однієї кімнати, житловою площею - 25,36 кв. м., квартири спільного заселення під № 20 в будинку № 21 по вул. Буніна в м. Одесі.

Розяснено, що це рішення суду є підставою скасування державної реєстрації права власності на 259/1000 частин квартири спільного заселення під № 20 в будинку № 21 по вул. Буніна в м. Одесі за свідоцтвом про право власності на житло № 219271, виданим 14 лютого 2012 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради на імя ОСОБА_5.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_5 та його представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що його молодший син ОСОБА_7 є інвалідом І групи, потребує стороннього догляду. У звязку з цим, він з 05.08.2010 р. перебуває на квартирному обліку в першочерговій групі. У нього є усі законні права для отримання спірної кімнати, оскільки на момент її звільнення і до теперішнього часу його сімя постійно проживає та зареєстрована у комунальній квартирі. Житлова площа приватизованого його сімєю житла є меншою норми, передбаченої ст. 47 ЖК України, а загальна площа є меншою за розмір санітарної норми. На звільнену кімнату у квартирі крім нього ніхто не претендує. Згідно із ст. 33 ЖК України він потребує поліпшення житлових умов незалежно від наявності приватизованого житла. Крім того, порушено порядок надання службових приміщень, відповідно до якого під службові виділяється тільки вільне житлове приміщення, як правило у вигляді окремої квартири, розташоване переважно на першому поверсі. Службові приміщення надаються працівникам, які постійно проживають та прописані в населеному пункті за місцем розташування відповідного підприємства. Під час передачі кімнати відповідачу вона була зайнята, знаходиться на другому поверсі. Були штучно створені умови для надання відповідачу службового житла. Приморська районна адміністрація Одеської міської ради незаконно передала кімнату відповідачу, що привело в подальшому до незаконної приватизації кімнати.

Представник ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Представник Приморської районної адміністрації у судовому засіданні вважав, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Посилався на те, що чинним рішенням адміністративного суду не встановлено порушень прав ОСОБА_4 під час передачі звільненої кімнати до службового фонду. Розпорядження Приморської районного адміністрації № 112 від 02.02.2011 р. на час розгляду справи адміністративним судом не скасовано. Оскільки спірна кімната відноситься до службового фонду, то позивач, як власник приватизованого житла, не має переважного права на її зайняття.

Департамент міського господарства Одеської міської ради у судове засідання представника не направив. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки не повідомив. Письмових заперечень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надав.

Третя особа ОСОБА_6 у судовому засіданні вважала необхідним апеляційну скаргу задовольнити. Пояснила, що вона є власником однієї з житлових кімнат квартири спільного заселення, площею 27,7 кв. м.. Постійно у кімнаті не проживає, але за час проведення ремонту в кімнаті, періодичного відвідування кімнати, їй достеменно відомо, що молодший син ОСОБА_7 після встановлення інвалідності прожив у квартирі місяця три чотири, після чого переїхав проживати до м. Біляївка. У спірній кімнаті зараз проживає онука позивача, донька старшого сина - ОСОБА_2, яка навчається в м. Одесі.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка в судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобовязання Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради надати ОСОБА_4 житлову кімнату, площею - 25,36 кв. м., в квартирі спільного заселення, що розташована за адресою - АДРЕСА_3, останнім не оскаржено. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам законодавства рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивач разом з членами його сімї (всього пять осіб), до складу якої входить син інвалід І групи, має право на покращення житлових умов, оскільки приватизоване житлове приміщення за житловою та загальною площею, складом сімї, яка в ній проживає, не відповідає вимогам житлового законодавства щодо норми житлової площі 13,65 кв. м. та санітарної норми щодо загальної площі - 21 кв. м. на кожного члена сімї наймача. Приморська районна адміністрація Одеської міської ради штучно створила формальні умови для отримання ОСОБА_5 службового житла, в той час як останній не мав права на його отримання (Т. 1, а. с. 209 212 зворотня сторона).

Колегія суддів вважає, що вищевказаних висновків суд дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 31, 34, 47, 50, 54 ЖК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 27, 31, 33, 60, 61, 179 ЦПК України) права.

Встановлено, що ОСОБА_4 21 лютого 1992 року отримав ордер на жиле приміщення №1127 серії ЖР (Т. 1, а. с. 9), яким надано право сімї позивачу, яка складалася з чотирьох осіб (позивач, його жінка та два сини ОСОБА_2, ОСОБА_7) на зайняття житлового приміщення, площею - 48,0 кв. м., що складалося з однієї кімнати в комунальній квартирі за адресою - АДРЕСА_6.

Розпорядженням Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 185291 від 19 липня 2004 року за зверненням наймача - ОСОБА_4 передано у спільну часткову власність житлове приміщення, в рівних частках - ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7, які мешкали у трьох кімнатах квартири спільного заселення, загальною площею - 62,45 кв. м., за адресою - АДРЕСА_6 (Т. 1, а. с. 10) .

На підставі цього розпорядження органу приватизації 19 липня 2004 року (Т. 1, а. с. 11) позивачу та членам його сімї видано свідоцтво про право власності на житло 458/1000 частин зазначеної квартири. Право власності зареєстровано в державному реєстрі (Т. 1, а. с. 12 - 13).

У лютому 2011 р. ОСОБА_4 звертався до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про надання кімнати у комунальній квартирі (Т. 1, а. с. 16).

Письмових доказів щодо розгляду вказаної заяви, надання дозволу на зайняття кімнати, яка звільнилася у квартирі спільного заселення, матеріали справи не містять.

Відповідно до листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.11.2015 року № Ч-3108 (Т. 1, а. с. 109) сімю ОСОБА_10, складом чотири особи: батько - ОСОБА_4; мати - ОСОБА_8; два брати ОСОБА_9, ОСОБА_7 - інвалід 1 групи загального захворювання (Т. 1, а. с. 21), прийнято на квартирний облік з 30.01.1978 року за загальною групою. Станом на 01.01.2015 року номер в черзі ОСОБА_4 складає - № 106, а також починаючи з 05.10.2010 року сімю включено до першочергової групи та станом на 01.01.2015 року номер в цій черзі складає - № 1 906.

Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрації) від 02.07.2015 року (Т. 1, а. с. 25), виданої начальником дільниці № 3 КП «ЖКС «Порто-Франківський», в склад сімї ОСОБА_4 входить пять осіб: ОСОБА_4; жінка - ОСОБА_8, два сини ОСОБА_9 та ОСОБА_7; онучка - ОСОБА_9.

Відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за № 112 від 02.02.2011 р. «Про розподіл житлової площі житлового фонду Приморського району, який звільняється на 2011 рік» кімната, житловою площею - 25,36 кв. м., яка звільнилася у комунальній квартирі АДРЕСА_7 була віднесена до службового житлового фонду (Т. 1, а. с. 41 44).

Згідно витягу із розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 110 від 02.02.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» передано КП ЖКС «Фонтанський» під службову житлову площу одну кімнату, житловою площею - 25,36 кв. м., комунальної квартири АДРЕСА_7 та надано дозвіл на отримання службового житлового приміщення майстру дільниці №2 ОСОБА_5, зареєстрованому в ІНФОРМАЦІЯ_1. На імя ОСОБА_5 видано службовий ордер на вказану службову квартиру на склад родини - одна особа (Т. 1, а. с. 20).

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 184 від 24.02.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» на імя ОСОБА_5 відкрито особовий рахунок на службову одну кімнату, житловою площею - 25,36 кв. м., комунальної квартири АДРЕСА_2. Вказану кімнату виключено із числа службових приміщень (Т. 1, а. с. 21).

Розпорядженням Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 219271 передано у приватну власність ОСОБА_5 - 259/1000 частин квартири АДРЕСА_2 (Т. 1, а. с. 22). На виконання вказаного розпорядження органу приватизації ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на житло від 14.02.2012 року (Т. 1, а. с. 24).

Між сторонами виникли правовідносини з приводу надання житлового приміщення, що звільнилося у квартирі, надання службового жилого приміщення.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю.

При цьому, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному законодавством.

Відповідно до ст. 47 ЖК України норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Частиною 2 ст. 50 ЖК України передбачено, що при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача та членів його сімї права на поліпшення житлових умов.

Щодо права ОСОБА_4 на поліпшення житлових умов саме шляхом надання йому кімнати, яка звільнилася в квартирі спільного заселення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством ), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

За правилами, передбаченими ст. 54 ЖК України якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення.

Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання.

Правила, передбачені частинами першої і другої цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку.

У разі відмови в наданні жилого приміщення, що звільнилося, у випадках передбачених цією статтею, спір може бути вирішено в судовому порядку.

Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося не може бути відповідно до правил частини другої цієї статті передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку.

Оскільки достеменно встановлено, що ОСОБА_4 не має статусу наймача, а є власником трьох сусідніх кімнат, то підстави для застосування положень ст. 54 ЖК України відсутні.

З приводу оскарження позивачем правомірності надання спірній житловій кімнаті статусу службового приміщення з подальшим наданням її ОСОБА_5, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 2, 3, 8 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37, з подальшими змінами та доповненнями, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у звязку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підстав клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в

З дозволу виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів службове жиле приміщення може бути надано працівникові, який проживав в іншому населеному пункті.

Відповідно до п. 1 Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37, з подальшими змінами та доповненнями, право на отримання службового житлового приміщення має майстер житлово-експлуатаційної організації.

Встановлено, що ОСОБА_4 оскаржував дії Приморської районної адміністрації з приводу надання спірній житловій кімнаті статусу службового приміщення в порядку адміністративного судочинства. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2014 р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 р. (Т. 1, а. с. 41 44) у задоволенні уточненого позову ОСОБА_4 до Приморської районної адміністрації про скасування розпорядження № 112 від 02.02.2011 року «Про розподіл житлового фонду, який звільнюється на 2011 рік» в частині виділення житлової кімнати, площею 25,9 кв. м., комунальної квартири АДРЕСА_1 майстру ОСОБА_5Б, відмовлено. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_4 зайняв спірну кімнату, площею 25,9 кв. м., самовільно. Розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 112 від 02.02.2011 року «Про розподіл житлового фонду, який звільнюється на 2011 рік» права ОСОБА_4 не порушує.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яки беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки правомірність включення кімнати, яка звільнилася у комунальній квартирі, до числа службових приміщень встановлена чинним рішенням суду, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсними розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 110 від 02.02.2011 р. «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» в частині надання майстру дільниці № 2 ОСОБА_5 службової кімнати, розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 184 від 24.02.2011 р. «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» в частині відкриття особового рахунку ОСОБА_5 на службову одну кімнату, розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 219271 від 14.02.2012 р., про передачу ОСОБА_5 в приватну власність - 259/1000 частин приміщення квартири спільного заселення, зобовязання Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради надати ОСОБА_4 житлову кімнату. У задоволенні вищевказаних позовних вимог необхідно відмовити.

Доводи апелянта про те, що спірні розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради не порушують права ОСОБА_4, не розповсюдження на правовідносини сторін положень ст. 54 ЖК України, є обґрунтованими. Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про визнання розпоряджень недійсними, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та зобовязання вчинити певні дії.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2016 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про визнання розпоряджень недійсними, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3