УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів.

Позов мотивовано тим, що з 1994 року по 2005 рік позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка в даний час є повнолітньою та дочка - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. В даний час неповнолітня дочка проживає з позивачем, а відповідач не бере участі у вихованні дитини, не здійснює матеріального утримання. Відповідач отримує пенсію за віком та працює тренером шахового клубу, має можливість нести витрати на утримання дитини.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалу апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2017 року позов задоволено частково. Постановлено стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно від дня подання позовної заяви - 3 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати з передачею справи до місцевого суду на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що шлюб між позивачем ОСОБА_4 і відповідачем ОСОБА_5 розірвано 29 вересня 2005 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено запис за № 638, сторони проживають окремо (а.с. 4).

Їх малолітня дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає з матір'ю і перебуває на повному її утриманні, проте потребує матеріальної допомоги від відповідача, який в змозі таку допомогу надавати.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_5 отримує пенсію та працює тренером шахового клубу (а.с. 22-26).

Згідно із ст.ст. 180, 182 ч.1 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З урахуванням встановлених обставин та вищевказаних норм матеріального права, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд правильно обрав спосіб стягнення аліментів та визначив їх розмір у частці ј від заробітку відповідача ОСОБА_5

При вирішенні даної справи судом першої інстанції, з висновками якого обґрунтовано погодився апеляційний суд, правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

Посилання відповідача у касаційній скарзі на те, що ним заперечується факт батьківства відносно малолітньої доньки вбачаються необґрунтованими, оскільки оспорення батьківства не є предметом розгляду даної справи і не позбавляє відповідача права у разі виключення з актового запису про народження дитини його даних, звернутися до суду із заявою про перегляд рішення суду про стягнення аліментів за нововиявленими обставинами.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції у незміненій частині відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
О.В. Кафідова
І.М. Фаловська