Справа № 371/1212/16-ц Головуючий у І інстанції Капшук Л. О.
Провадження № 22-ц/780/3332/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 58 20.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Коцюрби О.П., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 16 березня 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що 22 листопада 2014 року в приміщенні магазину «Еко» за адресою вул. Соборності, 61-а м. Миронівка відповідач ОСОБА_2 завдав йому тілесних ушкоджень, внаслідок чого він був госпіталізований, проходив стаціонарне лікування, в тому числі йому було проведено хірургічну операцію, та продовжує проходити лікування. Вказує, що протиправними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, оскільки він відчував тривалий моральний дискомфорт, систематичні душевні страждання, порушено його нормальні життєві зв'язки. Просив стягнути із відповідача на свою користь 300000 грн. в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я.

26 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі.

16 березня 2017 року ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що відповідач, який відверто не бажає відшкодовувати завдані ним збитки, до закінчення судового розгляду може вчинити дії по відчуженню належного йому нерухомого майна, просив вжити заходи забезпечення шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 16 березня 2017 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову частково задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, а саме на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, належні ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 16 березня 2017 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою скасувати арешт. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що він є власником 1/3 частини цієї квартири, суд незаконно наклав арешт на ту частину квартири, яка йому не належить, не зазначив вартість речі, на яку наклав арешт; накладення арешту на частку квартири є неспівмірним із заявленими вимогами.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір, ціна позову складає 300000 грн., заява про забезпечення позову є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову у виді арешту майна, вказаний вид забезпечення позову, який просить застосувати заявник, відповідає вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 151, 152 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; позов зокрема забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Зміст заяви про забезпечення позову відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що обґрунтуванням заявленого позову є завдання моральної шкоди ОСОБА_3 відповідачем ОСОБА_2 внаслідок завдання тілесних ушкоджень, яку він оцінює в розмірі 300000 грн., і її невідшкодування в добровільному порядку.

26 жовтня 2016 року відкрито провадження в даній справі.

Відповідач ОСОБА_2 є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 (а. с. 8).

Відтак, власник майна, на яке накладено арешт в порядку забезпечення позову, є відповідачем по справі.

Відповідно до ст. 178 ЦК України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.

Оскільки квартира як об'єкт цивільних прав не вилученою та не обмеженою в обороті, ризик відчуження даного майна за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

З огляду на викладене ґрунтуються на законі та відповідають матеріалам справи висновки суду першої інстанції про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 2/3 частини квартири, належних відповідачу, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування шкоди, оскільки майно відповідача, за рахунок якого може бути виконане рішення, може бути відчужене останнім у будь-який час.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 є власником лише 1/3 частини квартири, на яку накладено арешт, спростовуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 16 березня 2017 року в день постановлення ухвали.

Такими, що не ґрунтуються на вимогах закону і доказах, наявних в матеріалах справи, є доводи ОСОБА_2 про неможливість накладення арешту на частину квартири, яка є спільною власністю і дана частина не є виділеною.

Доводи апеляційної скарги, що судом накладено арешт на автомобіль вартістю 139180 грн., спростовуються змістом ухвали Миронівського районного суду Київської області від 16 березня 2017 року, якою накладено арешт лише на частину квартири відповідача.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує, що суд неадекватним накладенням арешту порушує ст. ст. 151, 152 ЦПК України та не застосовує роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, однак не зазначає, в чому саме полягає неадекватність арешту, а тому доводи в цій частині не враховуються колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги, що судом не зазначено вартість майна, на яке накладено арешт, не ґрунтуються на вимогах закону, спростовуються змістом ухвали і відхиляються колегією суддів.

При цьому із доводів апеляційної скарги вбачається, що відповідачем фактично ставиться під сумнів обґрунтованість позову, в той час як дані обставини встановлюються на стадії розгляду спору по суті і під час забезпечення позову не вирішуються, а відтак доводи ОСОБА_2 відхиляються в цій частині.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставного звільнення судом позивача від сплати судового збору при поданні позову та заяви про забезпечення позову, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, при цьому враховується заподіяння шкоди здоров'ю як майнової, так і моральної, оскільки іншого не встановлено законом.

Колегія суддів враховує, що саме по собі накладення арешту на спірне майно без наміру власника його відчужити жодним чином не впливає на правовий статус майна і не впливає на права і законні інтереси такого власника.

Крім того, задоволення клопотання про забезпечення позову не позбавляє відповідача в подальшому звернутися до суду із клопотанням про скасування забезпечення позову або заміну виду забезпечення позову в порядку ст. 154 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Коцюрба О.П.

Фінагєєв В.О.