Номер провадження: 88-ц/785/26/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання законним спадкоємцем, визнання права власності у порядку спадкування за законом та за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який згодом нею був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_3, в якому позивачка просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на кімнату площею 20,5 кв.м., що складає 32/100 частини житлового будинку, розташованого в с. Дачне Біляївського району Одеської області по вул. Весела, № 17, визнати за набувальною давністю за нею право власності на самочинно прибудовані до зазначеної кімнати приміщення, загальною площею 18,8 кв.м., визнати за нею право власності на 1/4 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування кімнати площею 20,5 кв.м. та прибудов до цієї кімнати, площею 18,8 кв.м. житлового будинку № 17 по вул. Весела в с. Дачне Біляївського району Одеської області у порядку спадкування за законом на обовязкову частку у спадщині, як законного спадкоємця після смерті матері ОСОБА_4, померлої 24 лютого 2016 року.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті матері відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельну ділянку, площею 0,117 га, що розташовані за вищевказаною адресою.

З приводу оформлення права на спадщину вона, як спадкоємець за законом, звернулася з відповідною заявою до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, але листом № 1671/02-14 від 12 травня 2016 року їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Позивачка, також вказує, що не заважаючи на заповіт, складений її матірю на імя відповідача, вона, як інвалід ІІ групи (на момент смерті спадкодавця), має право на обовязкову частку у спадщині.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання законним спадкоємцем, визнання права власності у порядку спадкування за законом та за набувальною давністю задоволений частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на обовязкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_4, померлої 24 лютого 2016 року, а саме на 1/8 частину житлового будинку, загальною житловою площею 45 кв.м. з надвірними спорудами: сараєм, цистерною, що розташований по вул.. Веселій, 17 в с. Дачне Біляївського району Одеської області.

В інший частині позовні вимоги залишені без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року в частині викладення вступної та резолютивної частини змінено, відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про :

визнання права власності на 1/4 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Весела, 17 в с. Дачне Біляївського району Одеської області, в порядку спадкуванняє,

визнання законним спадкоємцем,

визнання права власності на кімнату площею 20,5 кв.м., житлового будинку, розташованого за адресою: вул.Весела, 17 в с. Дачне Біляївського району Одеської області, та на самочинно прибудовані до нього приміщення загальною площею 18,8 кв.м., за набувальною давністю.

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в частині відмови їй у визнанні за нею права власності на обовязкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_4, померлої 24 лютого 2016 року, а саме на 1/4 частину земельної ділянки, загальною площею 0,117 га, що розташована по вул. Весела, 17 в с. Дачне Біляївського району Одеської області.

Посилаючись на ту обставину, що отримуючи витяг з Держгеокадастру від 29.07.2016 р., позивачка була впевнена в наявності державного акту на право власності її матері, а про наявність рішення суду про його відміну державного акту довідалась тільки в суді. Оскільки позивач не була залучена до справи в 2012 році, але була членом родини, постійним користувачем земельної ділянки та інвалідом II групи, а її мати не була присутня на засіданні та не була сповіщена про те, що вона є відповідачем по справі, а позивач ОСОБА_5 був і в якості позивача, і в якості відповідача, ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою про скасування рішення від 16 травня 2012 р.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.02.2017 р. рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 травня 2012р. скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6, Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, відділу Держкомзему у Біляївському районі Одеської області про визнання державного акту на право власності на землю недійсним і визнання права власності на земельну ділянку відмовлено.

Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що рішення апеляційного суду від 13.02.2017 р. є підставою для перегляду рішення апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року у звязку з нововиявленими обставинами, в звязку з чим просить постановити нове рішення в частині розгляду вимог про визнання права власності на обовязкову частку у спадщині, а саме на 1/4 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Весела, 17 с. Дачне Біляївського району Одеської області.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року переглядається за заявою ОСОБА_2 лише в частині визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів доводи заяви та заперечення на неї, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 361 ЦПК України рішення суду, яким закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, може бути переглянуте у звязку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення суду у звязку нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

Відповідно до ч. 3, 4 п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами», для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Статтею 365 ЦПК України встановлено, що розглянувши заяву, суд своєю ухвалою або задовольняє заяву і скасовує рішення, у звязку з нововиявленими обставинами або відмовляє у її задоволенні у разі необґрунтованості заяви.

Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду. При цьому законодавець не ставить за основу для цього підстави скасування преюдиційного судового рішення.

Скасування судового рішення (п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України) може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору.

Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв'язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв'язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/4 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку № 17 по вул. Весела в с. Дачне Біляївського району Одеської області на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області в порядку спадкування, судом було відмовлено з тих підстав, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16 травня 2012 року рішення Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 05.11.2004 року № 334-ХХІV в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,117 га по вул. Веселій, 17 в с. Дачне Біляївського району Одеської області, а також державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку визнано недійсними (а.с. 110 т. 1)

Тобто у спадкоємця ОСОБА_4 не було право власності на земельну ділянку, а тому ОСОБА_2 не може бути спадкоємицею земельної ділянки, на яку у спадкодавця не виникло право власності.

З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

У відповідності до п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, без зміни її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

З матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_4 на підставі рішення Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 05.11.2004 року № 334-ХХІV отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,117 га, розташовану по вул. Весела, 17 в с. Дачне Біляївського району Одеської області, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 220 т. 1)

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16 травня 2012 року рішення Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 05.11.2004 року № 334-ХХІV в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,117 га по вул. Веселій, 17 в с. Дачне Біляївського району Одеської області, а також державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку визнано недійсними.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року, скасоване рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 травня 2012 року, яке було підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 травня 2012 року, скасовано, ухвалено нове, яким у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, відділу Держкомзему у Біляївському районі Одеської області про визнання державного акту на землю недійсним і визнання права власності на земельну ділянку відмовлено.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В звязку з чим на момент відкриття спадщини після померлої ОСОБА_4 на підставі зазначеного рішення апеляційного суду на імя ОСОБА_4 був виданий державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯГ №939972, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0161 (т.1 а.с.220).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, , 24 лютого 2016 року померла ОСОБА_4 матір позивачки та відповідача, згідно свідоцтва про смерть (а.с. 26).

Позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги.

Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 0,117 га по вул. Веселій, 17 в с. Дачне Біляївського району Одеської області.

Позивачка, як спадкоємець за законом, звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але листом № 1671/02-14 від 12 травня 2016 року їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с. 24).

З заповіту, посвідченого 20 липня 2009 року секретарем Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області вбачається, що ОСОБА_4 заповіла усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона матиме право за законом, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 115).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті матері, позивачці була присвоєна друга група інвалідності на строк до 01 травня 2016 року, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ (а.с. 14).

ОСОБА_2 мала би право за відсутності заповіту, як спадкоємець першої черги на 1/2 частину земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Розмір обовязкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Як розяснено в абз. 1, 4-6 п. 7 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» захист права на обовязкову частку в спадщині може здійснюватись шляхом предявлення вимог про визнання права на обовязкову частку в спадщині (ст. 1241 ЦК). Судам слід звернути увагу, що книга шоста ЦК не містить норм, відповідно до яких можливе застосування такого захисту цивільних прав та інтересів, як позбавлення, скасування обовязкової частки в спадщині. Відповідно до норм ст. 1224 ЦК особа, в тому числі спадкоємець, який має право на обовязкову частку в спадщині, може бути усунена від права на спадкування. Спадкування обовязкової частки в спадщині здійснюється на підставах встановлених законом, шляхом прийняття спадщини в порядку, передбаченому статтями 1268 - 1269 ЦК. Право на обовязкову частку в спадщині не залежить від змісту заповіту, отже рішення суду про визнання недійсним заповіту в частині, що порушує права спадкоємця на обовязкову частку в спадщині, не вимагається.

З наведених підстав, колегія суддів прийшла до висновку про те, що ОСОБА_2 має право на обовязкову 1/2 частку, яка б їй належала у спадщині за відсутності заповіту, а тому у неї виникає право на 1/4 частину земельної ділянки, загальною площею 0,117 га, що розташована по вул. Весела, 17 в с. Дачне Біляївського району Одеської області.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів, вважає, що заява ОСОБА_2 про перегляд рішення апеляційного суду від 21 лютого 2017 року підлягає задоволенню та рішення підлягає скасуванню в частині розгляду вимог про визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині в частині земельної ділянки, і ухвалення нового в зазначеній частині рішення.

Керуючись ст. ст. 361-365 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання законним спадкоємцем, визнання права власності у порядку спадкування за законом та за набувальною давністю задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року в частині розгляду вимог про визнання права на обовязкову частку на земельну ділянку в порядку спадкування скасувати.

Ухвалити в цієї частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 про визнання права на обовязкову частку на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на обовязкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_4, померлої 24 лютого 2016 року, а саме на 1/4 частину земельної ділянки, загальною площею 0,117 га, що розташована по вул. Весела, 17 в с. Дачне Біляївського району Одеської області.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий______________________________________ ОСОБА_7

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_8