31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л. , Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, третя особа - Шоста Київська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на спадкове майно,
за касаційною скаргою ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31січня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Київської міської ради, третя особа - Шоста Київська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на спадкове майно.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що після смерті
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, залишилося спадкове майно що складається з 1/8 частини житлового будинку № АДРЕСА_1 Він є спадкоємцем за заповітом від 02 листопада
2013 року та своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Позивач не може у встановленому законом порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно.
Ураховуючи наведене, позивач просив визнати за ним право власності на 1/8 часину житлового будинку АДРЕСА_1.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня

2016 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після померлої ОСОБА_7

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 12 грудня 1952 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі.

На підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 1990 року

ОСОБА_8 під час перебування у шлюбі придбав 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1. 20 травня 1999 року ОСОБА_8 заповів належну йому частину будинку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер.

У квітні 2006 році ОСОБА_7 подано заяву до Шостої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва на спадщину за законом після померлого чоловіка. В подальшому вона заявила про відмову від обов'язкової частки у спадщині.

02 листопада 2013 року ОСОБА_7 заповіла ОСОБА_4 належну їй на праві приватної власності частину житлового будинку № АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 померла. 19 червня 2015 року постановою державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/8 частку житлового будинку АДРЕСА_1 відмовлено, оскільки останній не надав правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ч. ч. 1,3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) виходив з обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_4

При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що права ОСОБА_9 внаслідок задоволення позовних вимог ОСОБА_4 не порушені, оскільки ОСОБА_9 не є спадкоємцем майна ОСОБА_7 ні за заповітом, ні за законом.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 31січня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, третя особа - Шоста Київська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на спадкове майно залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко