АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк

України», 3-особа: Начальник філії Головного територіального управління по м. Києву та

Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» Крючков Сергій Сергійович

про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та

стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2017 р. залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України», 3-особа: Начальник філії Головного територіального управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» Крючков С.С. про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2017 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 за наказом №3482-ос була призначена з 23.12.2013 р. з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю на посаду старшого контролера-касира операційного сектору ГЗБВ №10026/0726 філії - Головного управління по м.Києву та Київскій області ПАТ Державний ощадний банк України».

Наказом відповідача від 11,09.2015 р. за№2647-ос позивачку було звільнено із займаної посади на підставі п.2 ст.41 КЗпП України у зв»язку з втратою довіри.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках : винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Підставами для звільнення у оспорюваному позивачкою наказі зазначено : пояснювальну записку ОСОБА_1 від 21.08.2015 р., висновок службового розслідування від 28.08.2015 р. та протокол засідання профспілкового комітету від -10.09.2015 р. за №9 (а.с.57,61-62, 98-100).

Із змісту вказаних документів вбачається, що профспілковим комітетом було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за п.2 ст.41 КЗпП України, яка за висновком службового розслідування - 22.07.2015 р. при отримані документів, що посвідчують особу, не вчинила дій по ідентифікації клієнта в частині неналежної візуальної перевірки документів, що посвідчують особу вкладника ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 при отриманні ним коштів гарантованої суми, а саме паспорту, що мав ознаки підробки. У зв»язку з чим, не були попереджені шахрайські дії сторонніх осіб з отримання у касі банку коштів, чим нанесені банку збитки в особливо великих розмірах.

Як пояснила позивачка вона перевіряла дійсність паспорту громадянина України та заповнену клієнтом заявку на втримання готівки та нічого підозрілого не встановила, що також підтверджується її письмовими поясненнями від 21.08.2015 р. (а.с. 78, т.1).

Факт отримання готівки в розмірі гарантованої суми в банку відповідача невстановленими особами, то не самим ОСОБА_3, не заперечується сторонами.

Проте, при візуальному огляді паспорта громадянина України на ім»я ОСОБА_4, копія якого міститься в матеріалах справи як така, що була зроблена позивачкою та при наявності якої вона ідентифікувала відповідну особу як вкладника ПАТ «Дельта Банк» із аналогічним прізвищем, вбачаються розбіжності в році народження на першій та другій сторінках, а рік народження містить виправлення «1938» в частині цифри «3» на цифру «5». Також, вік особи в 77 років, яка має право на отримання вказаних коштів, не відповідає віку особи на фотокартці, що вклеєна до пред»явленого їй паспорта (а.с.68).

За наданими представником відповідача доказами між ОСОБА_5 і філією - Головне управління по м. Києву та Київській області ПАТ "Державнийощадний банк України» 23.12.2013 р. було укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.64).

Позивачкою також було підтверджено, що вона безпосередньо обслуговує грошові кошти як працівник банку на час вчинення вказаних подій 22.07.2015 р., що вказує на необхідність дотримання нею вимог Інструкції Про порядок ведення касових операції банками в Україні від 01.06.2011 р. за №174.

Зокрема, за п. 1.8 Розділу 1 глави 4 та п..п. 1.16, 1.1.18 глави 3 розділу 1 Інструкції про порядок ведення касових операції банками в Україні від 01.06.2011 року за №174 та п.п. 1.16, 1.1.18 глави 3 розділу 1 Інструкції з організації та здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк», затвердженою постановою Правління АТ «Ощадбанк» від 13.12.2012 р. за №693, вказано, що проведення ідентифікації клієнтів, які здійснюють касові операції без відкриття рахунку, здійснюється відповідно до законодавства України про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї пасового знищення.

Згідно п.28 постанови Верховний Суд України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що звільнення з підстав втрати довір'я (п.3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власникуабо уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, і порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

За такихобставин, суд дійшов обгрунтованого висновку, що позивачка не здійснила належну (достатню) ідентифікацію особи, яка отримала грошові кошти у розмірі гарантованої суми - 200 000,00 грн., тому такі дії можуть привести до втрати довіри до трацівника.

Суд також правильно вважав, що доводи сторони позивачкипро вчинення на неї тиску під час ідентифікації особи, як ОСОБА_3, та при написанні пояснень по справі та на відповідність її дій вимогам законодавства, не можуть бути взятідо уваги, оскільки, в розумінні вимог ст.ст.10, 57-60 ЦПК України доказів цьому суду надано не було, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звільнення позивачки з займаної посади за п.2 ст.41 КзпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства, а тому, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним, скасування наказу про звільнення позивача і поновлення її на роботі.

Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів середнього заробітку за вимушений прогул є похідними вимогами від позовних вимог про поновлення на роботі, в задоволені яких судом відмовлено, то суд також правильно вважав, що ці позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Шевченківського районного судум. Києва від 29 червня 2017 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :