Справа №483/1700/15-ц 15.06.2017 15.06.2017 15.06.2017
Провадження №22-ц/784/1386/17
Справа № 483/1700/15-ц Головуючий першої інстанції: Чаус Л.В.
Провадження № 22-ц/784/1386/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Лептуга С.С.,

за участю: позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, який також є представником третьої особи, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, Очаківська міська рада Миколаївської області, про знесення самочинного будівництва,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 р. ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про знесення самочинного будівництва.

Позивач зазначала, що згідно договору купівлі-продажу від 18 грудня 1986 р. вона спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_6 придбали житловий будинок, що розташований за адресою: м. Очаків, вул. Бебеля, 64. Власником сусіднього будинку, розташованого за адресою: м. Очаків, вул. Бебеля, 62, є ОСОБА_5 Як вказала позивач, в липні 2014 р. відповідач шляхом самовільного захвату території уподовж вул. Бебеля встановила нову капітальну огорожу, що призвело до затікання дощової води під її будинок, внаслідок чого той став руйнуватися, крім того, огорожа заважає підїзду до їх земельної ділянки. Також, як вказала позивач, у звязку з виявленими порушеннями Очаківською міською радою відповідачці було надіслано попередження про приведення огорожі у відповідність до правоустановчих документів на користування земельною ділянкою, 18 грудня 2014 р. Очаківська міська рада відмовила ОСОБА_5 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, на якій розташований спірний паркан, та зобовязала звільнити вказану земельну ділянку шляхом знесення самовільно встановленого паркану в термін до 01 січня 2015 р.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила зобовязати відповідачку демонтувати самовільно встановлену капітальну огорожу та встановити її на старих межах земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Бебеля, 62 в м. Очакові Миколаївської області, а у разі відмови виконати ці дії добровільно - знести цю огорожу.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 квітня 2017 року залучено до справи у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_6 та Очаківську міську раду Миколаївської області.

Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнала. Не заперечуючи факт спорудження відповідачкою паркану на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності, пояснила, що на теперішній час в судовому порядку вирішується питання щодо передачі вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_5 Також зазначила, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що спорудженням паркану їй створено перешкоди у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком та вважає останню неналежним позивачем у справі, оскільки власником нерухомого майна по вул. Бебеля, 64, у м. Очаків є чоловік ОСОБА_2, а не вона.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення, помилковість висновків суду щодо недоведеності факту порушення її прав внаслідок спорудження спірного паркану, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18 грудня 1986 року, чоловік позивачки ОСОБА_6 - придбав житловий будинок розташований за адресою: м. Очаків, вул. Бебеля, 64. Також на ім'я ОСОБА_8 04 грудня 2009 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану за цією адресою, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 117-120, 165).

Вищевказана земельна ділянка межує з земельною ділянкою, що розташована за адресою: м. Очаків, вул. Бебеля, 64, яка належить на праві власності відповідачці ОСОБА_5 Також останній належить на праві власності житловий будинок, розташований за цією адресою. Вказані обставини підтверджуються копіями нотаріально посвідчених договорів дарування від 03 грудня 2011 року, витягом з Державного земельного кадастру від 05 грудня 2014 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 квітня 2017 року № 84199698 (а.с. 40-46, 141-143, 160, 161).

У 2014 році відповідачкою поза межами належної їй земельної ділянки, з боку вулиці Бебеля (на теперішній час вулиця ОСОБА_9) на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності, було самовільно збудовано паркан з бетонних конструкцій. Отже, вказаний паркан є самочинною спорудою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачкою того, що внаслідок спорудження відповідачкою паркану створено перешкоди у під'їзді до їх з чоловіком земельної ділянки та руйнування житлового будинку, що свідчило б про порушення її законних прав та інтересів, тоді як судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на нижчевикладене.

Так, приписами частини 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України обєкт нерухомості вважається самочинним будівництвом за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети, немає належного дозволу на будівництво чи затвердженого належним чином проекту, під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин 4 та 7 ст. 376 цього Кодексу залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту цієї статті в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

За змістом ст. 376 цього Кодексу вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Така правова позиція викладена у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 р. у справі № 6-180цс14, та від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17.

Згідно розяснень, викладених у п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

Отже, сам по собі факт самочинного будівництва відповідачкою огорожі не має правового значення при вирішенні даного позову ОСОБА_2, оскільки право на предявлення вимог про знесення спірної споруди вона має за умови доведеності порушення її особистих суб'єктивних прав.

За положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, оцінивши відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачка не довела належними та допустимими доказами порушення спорудженням спірного паркану її права користування земельною ділянкою та житловим будинком.

Таким чином, судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що позивачкою не доведено, що діями відповідачки порушені її особисті суб'єктивні права, які підлягають захисту шляхом знесення самочинного паркану.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки вони зроблені відповідно до норм матеріального права та фактичних обставин справи, встановлених судом на підставі повно та всебічно досліджених доказів.

Не можуть бути прийнятими до уваги посилання апеляційної скарги не те, що судом не враховано акти обстеження земельної ділянки по вул. Бебеля, 62, від 08 серпня 2014 року та від 13 квітня 2017 року, складені комісією Очаківської міської ради Миколаївської області, в яких зазначено, що встановленою відповідачкою огорожею захоплено земля комунальної власності та ця огорожа перешкоджає власнику будинку по вул. Бебеля, 64. користуватися в'їздом на свою територію та створює незручності у користуванні земельною ділянкою (а.с. 5, 157).

Проте, не можна вважати, що вказані акти беззаперечно доводять факт створення позивачці перешкод у користуванні її власністю внаслідок спорудження відповідачкою паркану, оскільки вони не підтверджуються відповідними графічними матеріалами, складеними спеціалістом, та не узгоджуються з фотографіями, які містяться у матеріалах справи.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням володіння. При цьому право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення діями відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Крім того, вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку зясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності зясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.

Така правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17.

Судом першої інстанції було роз'яснено право заявити клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, однак від проведення такої експертизи позивачка та її представник відмовилися.

В суді апеляційної інстанції колегією суддів також було розяснено позивачці та її представнику право на призначення судової експертизи та розяснені наслідки невчинення такої процесуальної дії. Проте, від проведення такої експертизи ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 відмовились.

Отже, належні, допустимі та переконливі докази вчинення відповідачкою внаслідок спорудження паркану перешкод позивачці у користуванні її майном, зокрема, в користуванні в'їздом на територію домоволодіння, - у матеріалах справи відсутні. За такого, доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо недоведеності факту порушення прав позивачки спорудженням спірного паркану - є необґрунтованими. Крім того, позивачкою не доведено, що поновлення її прав потребує знесення всієї встановленої відповідачкою огорожі.

Також не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги на те, що судом безпідставно не враховані висновки судових експертиз, що були проведені у цивільній справі № 483/1381/15-ц за позовом ОСОБА_5 до Очаківської міської ради Миколаївської області про визнання протиправним і скасування рішення Очаківської міськради від 18 грудня 2014 року № 4, яким ОСОБА_5 було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій побудовано спірний паркан, у власність, та зобовязано звільнити земельну ділянку шляхом знесення самовільно встановленого паркану у термін до 01.01.2015 року. Так, з матеріалів даної справи вбачається, що призначені судом експертизи не були проведені, рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 травня 2017 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_5 задоволено у повному обсязі (а.с. 209-214).

Посилання суду першої інстанції у мотивувальний частини рішення на те, що позивачка є неналежним позивачем у справі в звязку із недоведеністю нею того, що вона як дружина ОСОБА_6 також є співвласником будинку і земельної ділянки з адресою: м. Очаків, вул. Бебеля, 64, - є помилковими. Проте, зазначене не може бути підставою для скасування рішення, оскільки основний висновок суду про відмову у позові у звязку із недоведеністю позовних вимог ОСОБА_2 є вірним.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм закону, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

ОСОБА_10