Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2275/17 Головуючий у 1 інстанції: Носик М.А.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи районне комунальне підприємство «Василівське бюро технічної інвентаризації», Василівської районної ради Запорізької області, Василівська районна державна нотаріальна контора, Запорізької області, Василівське районне управління юстиції ГУЮ Запорізької області про визнання довіреності недійсною, визнання договору дарування недійсним , -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання довіреності недійсною, визнання договору дарування недійсним .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є сином ОСОБА_6, яка померла 26 червня 2009 року у віці 41 рік від раку молочної залози. На момент смерті матері, він був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем, а тому фактично прийняв спадщину. Однак, у липні 2015 року йому стало відомо, що мати за місяць до своєї смерті зробила довіреність на його дядька ОСОБА_5, який від імені ОСОБА_6 подарував будинок його братові ОСОБА_3 Про даний факт йому стало відомо з позовної заяви, яка розглядалась Василівським районним судом Запорізької області про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням. ОСОБА_6 склала довіреність на дому за місяць до смерті в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, адже вона приймала ліки, зокрема трамадол, від яких можливі побічні дії: нудота і запаморочення, головний біль і сплутаність свідомості, серцево-судинні порушення (посилене серцебиття, тахікардія, постуральна гіпотензія або серцева судинна недостатність), рухова слабкість, втрата апетиту, затьмарений зір, алергічні реакції. Крім того, психічні побічні ефекти, супутні застосуванню трамадолу, розрізняються за тяжкістю і тривалістю і залежать від індивідуальної чутливості пацієнта і тривалості терапії. Серед цих ефектів зміни настрою (звичайно ейфорія, пригнічений настрій), зміни активності (звичайно пригніченість, іноді підвищена активність) і зміни когнітивної і сенсорної функцій (здібності до ухвалення рішень, порушення сприйняття). Мати позивача хворіла на рак молочної залози з 2004 року, а останні шість місяців перед смертю вона почувала себе дуже погано, була під постійним наглядом онколога, за два місяці до смерті вона зовсім була не ходячою, появились пролежні, вона відчувала сильні болі. Вважає, що на час складання довіреності його мати була тяжко хворою людиною, приймала сильнодіючі обезболюючі препарати, а тому не могла у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними, чим і скористався ОСОБА_3 АТакож вважає, що його мати не вчиняла дій спрямованих на виникнення у ОСОБА_5 повноважень на представництво її інтересів, а тому довіреність від 06 травня 2009 року, що посвідчена приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 та зареєстрована в реєстрі за №965 - є недійсною, так само як і всі наступні правочини з вищевказаним житловим будинком. Отже, договір дарування житлового будинку від 07 травня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 був укладений на підставі недійсної довіреності. Запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок №96 по вулиці Шкільна в с. Орлянське Василівського району Запорізької області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підлягає скасуванню.

Посилаючись на ці обставини, просив визнати недійсною довіреність від 06 травня 2009 року, що посвідчена приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 та зареєстрована в реєстрі за №965; визнати недійсними договір дарування від 07 травня 2009 року житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Шкільна, 96 с. Орлянське Василівського району Запорізької області, посвідчений приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 та зареєстрованим в реєстрі правочинів за № 978; скасувати запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок №96 по вулиці Шкільна в с. Орлянське Василівського району Запорізької області, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсною довіреність від 06 травня 2009 року, що посвідчена приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 та зареєстрована в реєстрі за №965.

Визнано недійсним договір дарування від 07 травня 2009 року, житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Шкільна б.96 у с. Орлянське Василівського району Запорізької області, посвідчений приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі правочинів за №978.

Скасовано запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок №96 по вул. Шкільна у с. Орлянське Василівського району Запорізької області, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови N 9 від 06 листопада 2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Тому в справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України, яка регламентує загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну свідому уяву про предмет договору та досягли згоди про всі його істотні умови.

Згідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

У п. 16 постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними" N 9 від 06 листопада 2009 р. зазначено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Виходячи з вимог норми ч. 1 ст. 225 ЦК України, висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено , що відповідно до договору дарування житлового будинку від 07 травня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі правочинів за №978, ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_6, на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 за №965 від 06 травня 2009 року, передав безоплатно у власність ОСОБА_3 належне їй на праві приватної власності домоволодіння за номером 96, що знаходиться по вул. Шкільна у с. Орлянське Василівського району Запорізької області.

26 червня 2009 року у віці 41 рік від раку молочної залози померла мати позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6.

На момент смерті матері позивач ОСОБА_4 був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем у Запорізькій області Василівському районі с. Орлянське вул. Шкільна б.96, а тому фактично прийняв спадщину.

В послідуючому, вважаючи, що укладений договір дарування є недійсним, позивач, як спадкоємець першої черги звернувся до суду з позовом про визнання довіреності на ім»я ОСОБА_5 та договору дарування недійсними.

В ході судового розгляду, судом першої інстанції було задоволено клопотання позивача про проведення судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до висновків амбулаторної посмертної судової психіатричної експертизи №237 від 17 травня 2016 року (т.1 а.с.219-228), комісія експертів КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР встановила, що на час складання довіреності 06 травня 2009 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, виявляла ознаки психічного розладу у вигляді вираженого астенічного синдрому внаслідок ракової інтоксикації, викликаної раком правої молочної залози, ускладненого вираженим больовим та адінамічним синдромами. Лікарські препарати, що приймала підекспертна (трамадол), могли вплинути на вільне волевиявлення під час підписання довіреності. Ступінь наявних порушень була така, що позбавляла ОСОБА_6 здатності на момент підписання довіреності 06 травня 2009 року і складання договору дарування по даній довіреності 07 травня 2009 року, розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначена, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Зібраними у справі медичними документами, проведеною експертизою було встановлено абсолютну неспроможність спадкодавця ОСОБА_6 у момент видачі довіреності розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання складеною в такому стані довіреності недійсною з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

За роз'ясненнями п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року, правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із тих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного що вказані докази у сукупності повністю підтверджують той факт, що на момент складення довіреності померла ОСОБА_6 не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Судом також у оскаржуваному рішенні вірно надана оцінка про відсутність підстав вважати експертний висновок недостатньо обґрунтованим. Крім того, дійшов висновку, що комісія експертів, надавши експертне дослідження відносно психічного стану ОСОБА_6 , всебічно, повно і об'єктивно дослідили всі обставини по справі, матеріали справи та медичні документи, надавши об'єктивні медичні висновки стосовно психічного стану ОСОБА_6 саме на час укладення правочину.

Належні докази, які спростовують зазначені обставини, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оспорювана довіреність, яка була видана 06 травня 2009 року на ім'я ОСОБА_5, є недійсною.

Колегія судів не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що вказаний висновок судової експертизи у цій справі є не ясним і ґрунтується на припущеннях, оскільки з нього не випливає однозначного висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_6О.у період видачі довіреності від 06 травня 2009 року розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Однак вказане є безпідставним.

Так, вказаний висновок амбулаторної посмертної судової психіатричної експертизи №237 від 17 травня 2016 року містить абсолютний висновок, що ступінь психічних розладів ОСОБА_6 була така, що позбавляла її здатності на момент підписання довіреності 06 травня 2009 року і складання договору дарування по даній довіреності 07 травня 2009 року, розуміти значення своїх дій і керувати ними спростовується самим же висновком.

Як вірно зазначив суд попередньої інстанції, при проведенні первинної посмертної судово-психіатричної експертизи судовими експертами були додержані всі вимоги чинного законодавства, в межах їх компетенції та повноважень, на підставі інформації та документів, наявних на час проведення експертизи, відповідь на поставлене питання щодо того, в якому фізичному та психічному стані знаходилась ОСОБА_6 на момент підписання довіреності 06 травня 2009 року і складання договору дарування по даній довіреності 07 травня 2009 року, та чи могла вона усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, з урахуванням її захворювань, викладена повно та відповідає іншим фактичним даним, дослідницька частина узгоджена з підсумковою частиною висновку, висновок експертизи обґрунтований та узгоджений з іншими матеріалами справи, тому зазначений висновок посмертної судово-психіатричної експертизи є об'єктивним, достовірним та правдивим.

Окрім того, відповідно до ст. 7 Закону України "Про психіатричну допомогу", діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я для застосування в Україні.

Згідно з положеннями ст. 27 вказаного Закону, виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов'язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, висновки якого є обов'язковими для судів, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Отже, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним спірного договору дарування, оскільки проведеною у справі судовою експертизою було зроблено висновок про абсолютну неспроможність ОСОБА_6 на момент підписання довіреності 06 травня 2009 року і складання договору дарування по даній довіреності 07 травня 2009 рокурозуміти значення своїх дій та керувати ними, що саме по собі і є підставою для визнання укладених в такому стані правочинів недійсними з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, що оскільки позивач ОСОБА_4 довідався про порушення свого права з позовної заяви, яка розглядалась Василівським районним судом Запорізької області, про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у липні 2015 року, а в жовтні 2015 року звернувся з вказаним позовом до суду, то ним не пропущено строк звернення до суду .

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 311/3823/15-ц

Провадження №22ц/778/2275/17 Головуючий у 1 інстанції: Носик М.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

08 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи районне комунальне підприємство «Василівське бюро технічної інвентаризації», Василівської районної ради Запорізької області, Василівська районна державна нотаріальна контора, Запорізької області, Василівське районне управління юстиції ГУЮ Запорізької області про визнання довіреності недійсною, визнання договору дарування недійсним , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: