Справа № 165/787/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/773/650/17 Категорія: 81 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Осіпука В.В., Русинчука М.М..

з участю:

секретаря Лимаря Р.С.,

представника боржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за клопотанням Відкритого акціонерного товариства «Електростальський завод важкого машинобудування» про надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду про стягнення грошових коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Промлит» за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Промлит» на ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 28 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ВАТ «Електростальський завод важкого машинобудування» звернулося до суду із даним клопотанням, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Арбітражного суду Московської області у справі №А41-45510/12, за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Промлит», що знаходиться у місті Нововолинську Волинської області України, про стягнення заборгованості, позов задоволено. Постановлено стягнути з ТОВ «Промлит» на користь ВАТ «Електростальський завод важкого машинобудування» грошові кошти за недопоставлену продукцію, а також продукцію неналежної якості в розмірі 1 613 974,53 рублів, витрати по сплаті державного мита в розмірі 29 139,75 рублів, зобовязати ТОВ «Промлит» здійснити вивіз бракованого товару, поставленого за контрактом №03-59-11/661 від 06 липня 2010 року, за власний рахунок. Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося та вступило в законну силу.

Посилаючись на дані обставини та на положення Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, підписаної державами членами Співдружності Незалежних Держав, в тому числі Україною та Російською Федерацією, ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, а також на норми Угоди про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності, підписаної державами-членами СНД 20 березня 1992 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України №2889-ХІІ від 19 грудня 1992 року, представник заявника просив задовольнити клопотання про надання дозволу на примусове виконання на території України в частині стягнення грошових коштів вищезгаданого рішення іноземного суду, яким стягнути 1613974,53 рублів, 29139,75 рублів витрат зі сплати державного мита по курсу Національного банку України до національної валюти України на день постановлення судового рішення, а також просив видати виконавчий лист та покласти судові витрати на боржника.

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 28 березня 2017 року клопотання задоволено. Визнано та надано дозвіл на примусове виконання рішення Арбітражного суду Московської області Російської Федерації від 11 березня 2013 року про стягнення з ТОВ «Завод «Промлит» на користь ВАТ «Електростальський завод важкого машинобудування» грошових коштів за недопоставлену продукцію, а також продукцію неналежної якості в розмірі 1 613 974,53 рублів та витрат по сплаті державного мита в розмірі 29 139,75 рублів і зобовязано ТОВ «Завод «Промлит» здійснити вивіз бракованого товару, поставленого за контрактом №03-59-11/661 від 06 липня 2010 року, за власний рахунок.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ТОВ «Завод «Промлит» подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати дану ухвалу суду та ухвалити нову, якою дане клопотання залишити без розгляду та повернути його разом із документами, що додані до нього особі, що його подала.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, покликаючись на те, що суд іноземної держави розглянув справу, не повідомивши відповідача належним чином про час та місце судового розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника боржника, ознайомившись із письмовим запереченням представника заявника, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, з огляду на наступне.

Задовольняючи клопотання про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено підстав для відмови у задоволенні клопотання.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є, в тому числі: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Відповідно до ч.1ч.3 ст.394 глави 1 розділу VIII Цивільного процесуального кодексу України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: ім'я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; ім'я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; мотиви подання клопотання.

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи; документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Також у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 р. № 12 зазначено, що до клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду (арбітражу) мають бути додані всі документи, передбачені відповідним міжнародним договором, зокрема документ, із якого видно, що сторона, проти якої постановлено рішення і яка не брала участі у процесі, була в належному порядку і своєчасно викликана в суд. Виклик у судове засідання може підтверджуватись оригіналом або засвідченою копією документа, за допомогою якого мав здійснюватися виклик згідно з міжнародним договором або законодавством держави, де розглядалася справа.

За ст.8 Угоди про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 р., виконання рішення відбувається за клопотанням заінтересованої Сторони. До клопотання додаються: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання; офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення; докази про повідомлення іншої Сторони про процес; виконавчий документ.

Згідно з пунктом «г» ст.9 Угоди про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992р., у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання Сторони, проти якої воно направлене, якщо ця Сторона надасть компетентному суду за місцем, де виклопочується виконання рішення, докази того, що інша Сторона не була повідомлена про процес.

За п.2 ч.2 ст.396 глави 1 розділу VIII ЦПК України у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду може бути відмовлено, якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

Статтею 7 цього Кодексу встановлено, що правосуддя в арбітражних судах має здійснюватися на засадах рівності всіх організацій перед законом і судом незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підлеглості, місця знаходження та інших обставин.

Арбітражний суд повинен забезпечувати рівний судовий захист прав та законних інтересів усіх осіб, які приймають участь у справі.

Судочинство в арбітражному суді має здійснюватись на основі рівноправності сторін, про що вказано у ст.8 Кодексу.

Статтею 9 Кодексу передбачена змагальність судочинства. Особи, які беруть участь у справі, вправі знати про аргументи один одного до початку судового розгляду. Кожній особі, яка бере участь у справі, має гарантуватися право надавати докази арбітражному суду та іншій стороні по справі, має забезпечуватися право подавати клопотання, висловлювати доводи і міркування, давати пояснення з усіх питань, що виникають у ході розгляду справи, пов`язаних із наданням доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 квітня 2016 року до суду України надійшло клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (в частині стягнення грошових коштів), яке направлено разом із додатками в суд представником заявника через поштове відділення 09 квітня 2016 року (а.с.30).

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду Московської області Російської Федерації відносно ТОВ «Завод Промлит» долучено копії рішення Арбітражного суду Московської області, виконавчого листа, контракту, позовної заяви, повідомлення боржника та копію ухвали суду і довіреність представника.

Зі змісту доданих до клопотання документів колегія суддів приходить до висновку, що заявником порушено вимоги щодо оформлення вказаних документів.

Рішенням Арбітражного суду Московської області Російської Федерації від 11 березня 2013 року з ТОВ «Промлит» на користь ВАТ «Електростальський завод важкого машинобудування» стягнуто грошові кошти за недопоставлену продукцію, а також продукцію неналежної якості в розмірі 1613974,53 рублів, витрати по сплаті державного мита в розмірі 29139,75 рублів і зобовязано ТОВ «Промлит» здійснити вивіз бракованого товару, поставленого за контрактом № 03-59-11/661 від 06 липня 2010 року, за власний рахунок. Копія вказаного рішення не підписана суддею, не містить печатки суду. Суддею, під головуванням якого ухвалено це рішення, 11.06.2015 року посвідчено, що воно вступило в законну силу, однак без зазначення дати набрання рішенням законної сили (а. с. 7).

11 червня 2013 року Арбітражним судом Московської області видано виконавчий лист на примусове виконання вказаного рішення, про що свідчить не завірена належним чином копія виконавчого листа, що додана до клопотання (а. с. 8-15).

Однак, як передбачено ст.8 Угоди про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 р., до клопотання слід додавати серед інших документів і оригінал виконавчого документа. Однак, стороною заявника додано копію виконавчого листа, належним чином не завірену, із зазначенням боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Промлит» та із викладенням тієї частини судового рішення, яка не підлягала виконанню на території України про зобовязання виконати певні дії.

Ухвалою Арбітражного суду Московської області від 01 серпня 2016 року постановлено виправити друкарську помилку, допущену в тексті судового акту Арбітражного суду Московської області від 11 березня 2016 року у справі №А41-45510/12, замість: ТОВ «Промлит» читати ТОВ «Завод «Промлит» (а. с. 101). Копію вказаної ухвали, також не завіреної належним чином, без підпису судді, без печатки суду, подано уповноваженим представником до матеріалів справи в ході перегляду Апеляційним судом Волинської області ухвали Нововолинського міського суду про відмову у відкритті провадження за даним клопотанням.

Жодних доказів про виклик відповідача на судовий розгляд з приводу заяви щодо внесення виправлень до судового рішення не надано.

У звязку із постановленням зазначеної ухвали про внесення виправлень до судового рішення інших належно оформлених документів із виправленими даними до клопотання заявником також не подано.

Статтею 7 Угоди встановлено, що держави-учасниці Співдружності Незалежних Держав взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набули законної чинності.

Разом з тим, у клопотанні представником заявника взагалі не ставилось питання про визнання на території України рішення Арбітражного суду Московської області Російської Федерації від 11 березня 2013 року, а лише про надання дозволу на примусове його виконання.

Як зазначено у ч.4 ст.394 глави 1 розділу VIII Цивільного процесуального Кодексу України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додано до нього, особі, що його подала.

Однак, враховуючи, що розгляд питання про задоволення клопотання проводиться судами тривалий час, а останнім судовим рішенням, що оскаржується, суд першої інстанції вирішив питання по суті, тому колегія суддів прийшла до висновку, що доводи представника боржника про відсутність доказів належного повідомлення відповідача про час і місце судового розгляду справи заслуговують на увагу і дають підстави для вирішення клопотання по суті, без повернення клопотання заявнику.

У клопотанні та в рішенні Арбітражного суду Московської області Російської Федерації від 11 березня 2013 р. у справі № А41-45510/12 вказано, що відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи. Однак в матеріалах клопотання відсутні належним чином оформлені докази того, що іноземним судом, який розглянув справу, направлялись у встановленому порядку повідомлення відповідачу про час та місце розгляду справи.

Як передбачено ст.ст.121-123 Арбітражного процесуального кодексу Російської Федерації, особи, які приймають участь у справі, повідомляються арбітражним судом про прийняття позовної заяви до провадження і порушення провадження у справі, про час і місце судового засідання шляхом направлення копії судового акта не пізніше ніж за 15 днів до початку судового засідання. Судове повідомлення, адресоване юридичній особі, направляється арбітражним судом за місцем знаходження юридичної особи, яке визначається на підставі витягу із єдиного державного реєстру юридичних осіб. Іноземні особи повідомляються арбітражним судом за правилами, встановленими цією ж главою Кодексу, якщо інше не передбачено даним Кодексом або міжнародним договором Російської Федерації. Копія судового акта чи повідомлення направляється арбітражним судом поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом вручення адресату під розписку безпосередньо у суді або за місцем знаходження адресата, а у термінових випадках, шляхом направлення телефонограми, телеграми, факсимільним звязком або електронною поштою чи із застосуванням інших засобів звязку. Документи, що підтверджують направлення арбітражним судом копій судових актів і їх отримання адресатом (повідомлення про вручення. Розписки, інші документи) приєднуються до матеріалів справи. Особа вважається повідомленою належним чином, якщо судове повідомлення вручено їй особисто під розписку на повідомленні про вручення або іншому документі, що підлягає поверненню до суду, із зазначенням дати і часу вручення, а також джерела інформації. Судове повідомлення, адресоване юридичній особі, вручається особі, уповноваженій на отримання кореспонденції.

Разом з тим, подані документи, зокрема ті, які на думку заявника засвідчують, що боржник був належним чином повідомлений про розгляд справи, не відповідають вимогам міжнародного законодавства та Арбітражно-процесуального Кодексу Російської Федераціі і ЦПК України. Ксерокопії поданих повідомлень про відправлення документів не підтверджують належного повідомлення судом боржника, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, резолютивна частина рішення Арбітражного суду Московської області Російської Федерації була проголошена в день розгляду справи 28 лютого 2013 року, а зі змісту поданих заявником копій повідомлень, підписаних працівником позивача ТОВ «ЕЗВМ», вбачається про судові засідання на 15 січня 2013 року та на 21 лютого 2013 року. Тобто, повідомлень про розгляд справи на 28 лютого 2013 року заявником не подано. Повідомлення не направлялись арбітражним судом. Крім того, вказані документи не завірені належним чином та не містять відміток про отримання відповідачем вказаних повідомлень і документів, як і не надано жодних інших доказів, які свідчать про отримання відповідачем вказаних повідомлень, тобто, про належне повідомлення судом відповідача щодо дати розгляду справи.

Отже, Арбітражний суд Московської області Російської Федерації не повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод Промлит» про процес, в тому числі про місце та дату розгляду справи № А41-45510/12.

Таким чином, відповідача було позбавлено можливості взяти участь у судовому розгляді даної справи.

Відповідно до ст. 395 ЦПК України розгляд клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду проводиться судом за участі стягувача та боржника. При розгляді клопотання суд перевіряє наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання, що визначені міжнародними договорами, та не вправі робити оцінку правильності вирішення спору по суті.

Згідно з ч.6 ст.395 ЦПК України суд, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.

Тобто, законодавець обмежив суд договірної країни, що розглядає клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, можливістю прийняти одне з двох рішень: надати дозвіл на виконання або відмовити у його наданні.

Разом з тим, у даному випадку суд першої інстанції, задовольняючи клопотання заявника, не перевіривши належним чином додані до клопотання документи, крім того ще й вийшов за межі заявлених вимог, надавши дозвіл на виконання тієї частини рішення суду, про яку заявник не просив, а саме щодо зобовязання за свій рахунок здійснити вивіз бракованого товару.

Отже, виходячи із наведеного та відповідно до статті 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу про задоволення клопотання і постановляє нову ухвалу з цього питання, оскільки воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Промлит» задовольнити частково.

Ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 28 березня 2017 року скасувати і відмовити у задоволенні клопотання Відкритого акціонерного товариства "Електростальський завод важкого машинобудування" про надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду про стягнення грошових коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Промлит".

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді