Номер провадження: 22-ц/785/4829/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Станкевича В.А.

суддів Цюра Т.В.

ОСОБА_2

при секретарі Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, зобовязання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 (діючого в інтересах ОСОБА_3) на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року, -

встановила:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 21.11.2016 року до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області була подана заява від ОСОБА_4, в якій він зазначив, що депутат Великодолинської селищної ради ОСОБА_3 прямо погрожував йому нападом на нього, на його найманих працівників і на його власність злочинною організацією та іншу недостовірну інформацію.

У звязку із наведеним позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь гідність та ділову репутацію інформацію викладену у заяві відповідача ОСОБА_4 від 13.11.2016 року поданої до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, а саме:

«...в іншому випадку на мою овочеву базу, яка на даний час охороняється моїми робітниками, увійдуть двадцять бандитів, виб'ють мою охорону, і візьмуть базу під власний контроль. Тому, мені слід подумати над своєю поведінкою, і якнайшвидше виконати зазначені умови».

«...вона все одно буде захоплена 20-ма бандитами, які виб'ють мою охорону і візьмуть базу і усе моє майно під свій контроль. Ця інформація ОСОБА_3 відома від мого сина ОСОБА_6 Я маю залишити свою овочеву базу, розташовану у комплексі господарських будівель і споруд №2 своєму сину ОСОБА_6, припинивши свою господарську діяльність. У разі непокори база буде захоплена, а завантаження овочів, яким я якраз і займаюся у даний період часу, буде насильно припинено, внаслідок чого мені доведеться зазнати великих збитків.»

«Тобто, депутат Великодолинської селищної ради ОСОБА_3 прямо погрожував мені нападом на мене, на моїх найманих працівників і мою власність злочинною організацією.»

«...ОСОБА_3 сказав мені, що все легко можна виправити через суд, і після моєї смерті мене можна визнати недієздатним. Тоді мені стало зрозуміло, що ОСОБА_3 діє від імені і в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_6П.»

Крім того позивач просив зобов'язати ОСОБА_4 відкликати свій попередній лист, поданий 21.11.2016 року до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та особисто подати до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області нового листа, яким спростувати інформацію, що містилась в попередньому листі, а також стягнути з відповідача на його користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 (двадцять тисяч) гривень та судові витрати по справі.

В судовому засідання представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, навів пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, зобовязання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі поданій представником ОСОБА_7 (діючим в інтересах ОСОБА_3А.) ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних відносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 21.11.2016 року ОСОБА_4 подав для відому до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району, адресовану Іллічівській місцевій прокуратурі Одеської області заяву, в якій останній просив, зокрема, внести відомості до ЄРДР відносно депутата Ведикодолинської селищної ради, ОСОБА_3 у звязку із вчиненням останнім відносно відповідача злочинних дій.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканістьі безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Право кожного на повагу до його гідності визначено у ст. 21 та ст. 28 Конституції України. Ця конституційна норма відтворює відповідні положення ст.5 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.7 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 48 Закону України Про інформацію забороняється поширення відомостей, що не відповідають дійсності, принижують честь і гідність особи.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої інформації. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для отримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або у інший спосіб на свій вибір.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень та протиправних посягань.

Стаття 277 ЦК України встановила, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї та (або) про члена її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.п. 9,15 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи» за № 1 від 27.02.2009 року (далі постанова Пленуму) відповідачами у справі про захист гідності, честі та ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації: поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.

Таким чином, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин:а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи. тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

З матеріалів справи вбачається, що метою складання цих звернень було підтвердження фактичних обставин, що мали місце. Позивач не довів, що відповідачі мали за мету приниження його честі та гідності, а відповідачі наполягали на тому, що мали на меті спонукати органи влади та місцевого самоврядування до врегулювання спору між сторонами.

Що стосується викладених відповідачем інформації, то вона не містить жодних конкретних фактів, а є лише виключно критикою та оцінкою дій, без їх обґрунтування та посилання на докази.

На підставі наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що дії відповідача, які виразились в направлені заяви відносно позивача до прокуратури, а також для відому до Великодолинської селищної рада, не є такими, що порочать честь гідність та ділову репутацію позивача, а є такими що направлені на захист своїх прав та законних інтересів, які гарантовані кожному громадянину чинним законодавством України.

Крім того, направлення позивачем такої заяви до прокуратури та селищної ради, в розумінні розяснень, зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України, не можна вважати поширенням інформації.

Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України способом захисту гідності, честі та ділової репутації є вимога про відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення прав особи. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, ділової репутації.

Статтями 3, 28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності.

Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. І ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як визначено п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Закон України Про звернення громадян забезпечує можливість громадянам брати участь в управлінні державними і громадськими справами, впливати на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, захищати свої права і законні інтереси та поновлювати їх у разі порушення шляхом викладення в письмовій або усній формі відповідних звернень.

При таких обставинах суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 (діючого в інтересах ОСОБА_3) відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. А. Станкевич

Судді: І.П. Сидоренко

ОСОБА_8