Справа № 618/395/17
Провадження № 2/618/158/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року Дворічанський районний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Гніздилова Ю.М., при секретарі Рябенко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Дворічна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в с. Тавільжанка Дворічанського району Харківської області, по вул. Перемоги б. 216, власником якого була ОСОБА_2, яка померла 02 липня 2007 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що даний будинок на сьогоднішній день, як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_2, він не може прийняти як спадщину і зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно через відсутність правовстановлюючих документів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надавши заяву в якій повністю підтримав позовні вимоги і просив слухати справу в його відсутність.

Представник Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області позовні вимоги визнала у повному обсязі, у поданій до суду заяві просила слухати справу у її відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлені слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 133166 від 03 липня 2007 року, ОСОБА_2 померла 02 липня 2007 року, про що зроблено відповідний актовий запис №37.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області №02-30/1177 від 31 березня 2017 року, відповідно до записів погосподарських книг за 1973-2007 рр., ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 02 липня 2007 року, дійсно була головою домогосподарства в с. Тавільжанка по вул. Перемоги, б. 216, Дворічанського району Харківської області.

Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, а саме пункту 40, в якому вказано, що в погосподарській книзі в розділі 1У «Споруди, які є особистою власністю господарства» записуються дані про житловий будинок, назви інших будівель, рік їх збудування, та характеристика будинку, споруд, підстави виникнення права власності, вид права власності.

Таким чином,ОСОБА_2 за життя була власником житлового будиноку з надвірними будівлями, однак належним чином не зареєструвала його в органах БТІ та не отримала свідоцтво про право власності на своє імя.

Відповідно до Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовленого 17 березня 2017 року, будинок разом з надвірними будівлями розташований в с. Тавільжанка по вул. Перемоги 216: житловий будинок з прибудовами Ааа1а2, убиральня Б, сарай з навісом Вв, навіс Г, огорожа п1 п2 п3, споруда п4.

За життя ОСОБА_2 склала заповіт №2406 від 21 жовтня 1997 року, посвідчений державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори, яким заповідала все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, а також все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона по закону матиме право ОСОБА_1, позивачу по справі.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, в т. ч. житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: с. Тавільжанка, вул. Перемоги, б. 216, Дворічанського району Харківської області.

Право власності на зазначений вище житловий будинок з надвірними будівлями не було зареєстровано за померлою в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, правовстановлюючий документ на житловий будинок з надвірними будівлями не видався, оскільки Закон, який існував до 01 січня 2004 року, не передбачав державної реєстрації права власності. Право власності на житловий будинок підтверджується записом в домовій книзі, яка заведена з моменту побудови домоволодіння та технічним паспортом на житловий будинок з надвірними будівлями.

Постановою Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області №465/02-31 від 29 квітня 2017 року, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2, яка померла 02 липня 2007 року, в звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок по вул. Перемоги б. 216 в с. Тавільжанка Дворічанського району Харківської області на імя померлої.

Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно з ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При розвязанні даного спору, враховуючи, що спірні цивільні правовідносини, повязані з набуттям ОСОБА_2 права власності на зазначений житловий будинок, виникли до 1 січня 2004 р., згідно вимог Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, суд застосовує норми ЦК України від 18.07.1963 р. А до спірних цивільних правовідносин, повязаних зі спадкуванням вказаного житлового будинку, на підставі ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, слід застосовувати правила книги шостої Цивільного кодексу України, оскільки спадщина відкрилася після набрання чинності цим кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ЦК України (в редакції 1963 р.), право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Однією із форм власності є приватна (ч. 4 ст. 86 ЦК).

Відповідно до ч. 6 цієї ж статті, відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Згідно ст. 13 Закону України «Про власність» (в редакції 1991 р.), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, одним із обєктів приватної власності є житловий будинок.

Таким чином, належність на праві приватної власності житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за вищевказаною адресою, підтверджується записом в домовій книзі, яка заведена з моменту побудови домоволодіння та технічним паспортом на житловий будинок з надвірними будівлями.

Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Згідно з ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивач скористалася зазначеним правом, але постановою державного нотаріуса Дворічанської держнотконтори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок на імя померлої.

Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, в звязку з чим в даний час неможливо внести відомості до Державного реєстру прав щодо вказаного житлового будинку, належного ОСОБА_2, що дало б можливість позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після її смерті в нотаріальній конторі.

Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивач обґрунтовано звернулася з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок разом з надвірними будівлями в порядку спадкування в судовому порядку.

Згідно з статтею 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Таким чином, згідно з ст. 1216 ЦК України, з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 право власності на зазначене домоволодіння перейшло до позивача ОСОБА_1

Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 55, 64 Конституції України, ст. ст. 16, 25, 392, 1216, 1217, 1218, 1233, 1268, 1297 ЦК України (в редакції 2004 р.), ст. 86 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст. 13 Закону України «Про власність» (в редакції 1991 р.), ст. ст. 10, 11, 15, 60, 174, 208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на зафіксовані в технічному паспорті КП «Дворічанське БТІ» будинок разом з надвірними будівлями, а саме: житловий будинок з прибудовами Ааа1а2, убиральня Б, сарай з навісом Вв, навіс Г, огорожа п1 п2 п3, споруда п4, за адресою: с. Тавільжанка, вул. Перемоги б. 216, Дворічанського району Харківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дворічанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суддя Ю.М. Гніздилов