У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «КОМО-Д», товариства з обмеженою відповідальністю «СОТЕЙРА ПЛЮС», треті особи: приватні нотаріуси Дніпропетровського нотаріального округу: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Новомосковська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення державного реєстратора за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 19 жовтня 2006 року та 26 жовтня 2006 року на підставі договорів купівлі-продажу він, а також треті особи у справі, придбали комплекс, бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» (далі - БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1») по АДРЕСА_1. 14 грудня 2006 року між ним, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,08 га. по АДРЕСА_1. 18 грудня 2006 року між ним, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та районною державною адміністрацією підписано акт прийому-передачі земельної ділянки у натурі.

14 березня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СОТЕЙРА ПЛЮС» (далі - ТОВ «СОТЕЙРА ПЛЮС») та товариством з обмеженою відповідальністю «КОМО-Д» (далі - ТОВ «КОМО-Д») укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ТОВ «КОМО-Д» придбало у власність БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1, що розташована на земельній ділянці площе 2,08 га.

12 червня 2012 року реєстратором Новомосковського районного комунального підприємства бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області «Інвентаризатор» винесено рішення щодо державної реєстрації права власності ТОВ «КОМО-Д» на вищевказаний об'єкт нерухомого майна. Рішенням виконавчого комітету Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 29 грудня 2011 року адресу БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_1. У березні 2016 року ТОВ «КОМО-Д» звернулося до господарського суду з позовом про визнання права користування саме земельною ділянкою, що знаходиться, у тому числі у його користуванні, з підстав наявності у товариства права власності на БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 26 травня 2016 року відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції від 18 січня 2010 року було накладено арешт на БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Позивач вважав, що договір купівлі-продажу від 14 березня 2012 року укладений між ТОВ «КОМО-Д» та ТОВ «СОТЕЙРА ПЛЮС» у період наявності заборони відчуження БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1», унаслідок чого такий договір є недійсним, зміна адреси бази відпочинку не свідчить про зняття арешту та виключення БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив суд визнати договір купівлі-продажу БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 14 березня 2012 року, укладений між ТОВ «СОТЕЙРА ПЛЮС» та ТОВ «КОМО-Д», недійсним з моменту укладення та скасувати рішення реєстратора про його державну реєстрацію від 12 червня 2012 року.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 14 березня 2012 року, укладений між ТОВ«СОТЕЙРА ПЛЮС» та ТОВ «КОМО-Д». Скасовано рішення про державну реєстрацію від 12 червня 2012 року реєстратора Новомосковського районного комунального підприємства бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області «Інвентаризатор» щодо державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: комплекс, база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться по АДРЕСА_1, за ТОВ «КОМО-Д» на підставі договору купівлі-продажу від 14 березня 2012 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2017 року рішення міськрайонного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Інші учасники процесу судові рішення не оскаржили.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні спірного договору купівлі-продажу від 14 березня 2012 року з 2010 року існувало обтяження БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка була предметом цього договору, та заборона її відчуження, накладена державним виконавцем. Крім того, право власності ТОВ«КОМО-Д» на базу відпочинку фактично припинено у зв'язку із тим, що придбане ним нерухоме майно зруйноване та наявне на земельний ділянці, на якій знаходилась БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1», новозбудованого нерухомого майна орендарів цієї ділянки, у тому числі позивача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції й відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, виходив із того, що договір оренди спірної земельної ділянки укладався, у тому числі з позивачем, як з власником БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1», проте його право власності на базу відпочинку на підставі рішення суду припинено та витребувано це нерухоме майно первинному власнику. Наявність запису про арешт бази відпочинку, в якості майна попереднього власника-фізичної особи, право власності якої судом фактично визнано незаконним, немає юридичних наслідків та не тягне за собою визнання недійсним укладеного між ТОВ«СОТЕЙРА ПЛЮС» та ТОВ «КОМО-Д» договору купівлі-продажу бази відпочинку. Факт побудови у 2015 році, у тому числі позивачем, будинку відпочинку по АДРЕСА_1 не впливає на дійсність укладеного 14 березня 2012 року відповідачами договору купівлі-продажу БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1». Виконавчим комітетом сільської ради допущено факт подвійності адреси нерухомого майна, розміщеного на одній і тій самій земельній ділянці по АДРЕСА_1, що фактично призвело до паралельного існування на ній двох різних об'єктів нерухомості належних позивачу та ТОВ «КОМО-Д», проте це не свідчить про наявність передбачених законом підстав для недійсності оспореного договору купівлі-продажу.

Такі висновки апеляційного суду є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону, а наданим доказам суд дав належну правову оцінку (ст. 212 ЦПК України).

Судом установлено, що у період розгляду питання щодо банкрутства науково-виробничої дослідної агрофірми «Наукова» (далі - НВДА «Наукова»), а саме 20 квітня 2004 року між фірмою та Дніпропетровською міжрайонною державною податковою інспекцією підписано акт, за умовами якого БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 виділена у рахунок погашення податкового боргу. 21 червня 2004 року БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» відчужена на товарній біржі «Катеринославська» приватного підприємства «Лат-Про» (далі - ПП «Лат-Про») за заявою-дорученням від податкової інспекції, НВДА «Наукова» покупцю ОСОБА_9

19 жовтня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_9 БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» відчужено ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, а ними 26 жовтня 2006 року відчужено базу відпочинку ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7

14 грудня 2006 року між Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,08 га. по АДРЕСА_1 для обслуговування БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1».

14 жовтня 2010 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, що набрало законної сили, визнано договір купівлі-продажу БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 21 червня 2004 року, укладений між ПП «Лат-Про», яке діяло за дорученням від НВДА «Наукова», Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції, та покупцем ОСОБА_9; визнано право власності на вказану базу відпочинку за НВДА «Наукова»; витребувано БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» на користь НВДА «Наукова» від ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 зі скасуванням державної реєстрації їх права власності на базу відпочинку.

Отже, згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином право власності, у тому числі ОСОБА_3, на БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» припинилось.

29 серпня 2011 року постановою господарського суду Дніпропетровської області НВДА «Наукова» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, скасовано усі арешти та інші обтяження щодо розпорядження майном банкрута.

18 жовтня 2011 року згідно з протоколом аукціону проведеного на замовлення ліквідатора НВДА «Наукова» по продажу БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1», переможцем торгів стало ТОВ «СОТЕЙРА ПЛЮС».

24 жовтня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу НВДА «Наукова» в особі ліквідатора продало ТОВ «СОТЕЙРА ПЛЮС» БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1, розташовану на земельній ділянці 2,08 га.

29 грудня 2011 року рішенням виконавчого комітету Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області адресу БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_1.

14 березня 2012 року відповідно до договору купівлі-продажу ТОВ «СОТЕЙРА ПЛЮС» відчужено та ТОВ «КОМО-Д» БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1.

Незважаючи на зазначені вище фактичні та правові обставини, 20 листопада 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 рішенням виконавчого комітету Піщанської сільської ради надано дозвіл на нове будівництво на орендованій ними земельній ділянці по АДРЕСА_1 площею 2,08 га. Згідно з технічним паспортом від 10 лютого 2015 року та декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 30 липня 2015 року від ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 прийнято до експлуатації закінчений будівництвом об'єкт - будинок відпочинку по АДРЕСА_1.

5 вересня 2015 року реєстраційною службою Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області видано ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на базу відпочинку по АДРЕСА_1.

Отже, по суті на одній і тій самій земельній ділянці органом місцевого самоврядування оформлено право власності на нерухоме майно за вказаними вище фізичними особами і за ТОВ «КОМО-Д».

Позивач, оспорюючи договір купівлі-продажу БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 від 14 березня 2012 року, укладений між ТОВ «СОТЕЙРА ПЛЮС» та ТОВ «КОМО-Д», вважав, що вказаним правочином порушено його права, як орендаря земельної ділянку по АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про те, що договір оренди спірної земельної ділянки укладався, у тому числі з позивачем, як з колишнім власником БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1», його право власності на базу відпочинку на підставі рішення суду припинено та витребувано це нерухоме майно на користь первинного власника. Наявність запису про арешт бази відпочинку, в якості майна попереднього власника-фізичної особи, право власності якої судом фактично визнано незаконним, немає юридичних наслідків та не тягне само по собі визнання недійсним укладеного між ТОВ «СОТЕЙРА ПЛЮС» та ТОВ «КОМО-Д» договору купівлі-продажу бази відпочинку, оскільки на час відчуження бази відпочинку позивач фактично не мав до неї будь-якого відношення.

Апеляційний суд, дійшов вірного висновку про те, що факт побудови у 2015 році, у тому числі позивачем, будинку відпочинку по АДРЕСА_1 не впливає на дійсність укладеного 14 березня 2012 року відповідачами договору купівлі-продажу БВ «ІНФОРМАЦІЯ_1», оскільки виконавчим комітетом сільської ради допущено факт подвійності адреси нерухомого майна, розміщеного на одній і тій самій земельній ділянці по АДРЕСА_1, що фактично призвело до паралельного існування на ній двох різних об'єктів нерухомості належних позивачу та ТОВ «КОМО-Д».

Разом з тим це не тягне визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки існують інші способи захисту порушеного права.

Колегія суддів, погоджується з висновком апеляційного суду про те, що припинення права власності ТОВ «КОМО-Д» на базу відпочинку, якої за твердженням позивача не існує, не було предметом позову. Крім того, товариство відповідно до положень ч. 2 ст. 349 ЦК України з заявою про реєстрацію припинення права власності на базу відпочинку, у зв'язку з її знищенням не зверталося та заперечувало цей факт.

Таким чином, апеляційний суд розглянув справу відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, встановивши всі обставини справи танадавши їм належну правову оцінку (ст. 212 ЦПК України).

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2017 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик