Справа № 357/9471/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 2005 року по 2012 рік перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, на користь інших осіб аліментів не сплачує. А тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття.

В судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання 2-х дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення повноліття.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що він не є батьком ОСОБА_3, а тому не зобовязаний її утримувати, щодо сина ОСОБА_4, то син постійно проживав з ним і перебував на його повному утриманні, з позивачкою син проживає протягом року, але він продовжує надавати кошти на утримання сина, купляє для нього одяг, інші речі, проводить з ним вихідні, на літніх канікулах відпочивав з сином на морі, за що сплатив 7000 грн., їздив на канікулах з сином у Львів, Мукачево, оплачує шкільні екскурсії.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.02.2005 року по 30.08.2012 року, що стверджується копією паспорта позивачки з відмітками органу РАЦС про укладення та розірвання шлюбу.

Згідно копій свідоцтв про народження дітей в матеріалах справи, сторони є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 17.08.2017 року № 4667, позивач зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 /бувша Комсомольська/, 98 кв.41 в місті Білій Церкві Київської області, її дочка ОСОБА_5 зареєстрована та проживає разом з матірю за даною адресою, син ОСОБА_6 проживає без реєстрації згідно акта № 346 від 16.08.2017 року ЖЕК № 7.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4.

З довідки управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 17.11.2016 року № 1571 слідує, що син сторін ОСОБА_6 зареєстрований за адресою проживання відповідача АДРЕСА_1.

В судовому засіданні було встановлено, що після розлучення сторін їхній син ОСОБА_4 проживав з батьком, відвідував школу № 16, про що свідчать надані відповідачем характеристики зі школи, табелі успішності ОСОБА_6, довідки з місця проживання відповідача.

Представник позивача не заперечує в суді цих обставин, але вказує на те, що з жовтня 2016 року хлопець постійно проживає з матірю, навчається в школі № 21 за адресою їхнього місця проживання, про що свідчить також характеристика за підписом директора школи та класного керівника від 09.11.2017 року.

Сам відповідач не оспорював того, що їхній син з жовтня 2016 року з ним не проживає.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідач є працездатним за віком та станом здоровя, на користь інших осіб він аліментів не сплачує, на даний час офіційно не працевлаштований, з його слів, перебуває на обліку в Центрі зайнятості, але доказів щодо цього суду не було надано.

Крім того, сам відповідач вказував на те, що він оплачував влітку відпочинок з сином на морі, поїздки до Львова, Мукачево, придбавав квитки для себе та сина на хокей, інші культурні заходи, тобто, він має можливість надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання дітей.

Судом не можуть прийматися до уваги посилання відповідача на те, що він не є батьком дочки позивачки ОСОБА_5, оскільки, як вказано вище, згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5, відповідач є її батьком, відомості про нього, як батька, внесені до актового запису про народження дитини за його згодою, інших доказів суду не надано.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що син ОСОБА_4 перебуває на його утриманні, що він купляє для нього одяг, необхідні речі, але жодних доказів стосовно того, що починаючи з жовтня 2016 року він приймає участь у матеріальному забезпеченні сина, надаючи кошти, купляючи будь-які речі, відповідачем в судовому засіданні не надано.

Свідок ОСОБА_7 мати відповідача надала покази про те, що ОСОБА_6 проживав разом з ними, перебував на утриманні батька, але її покази стосуються періоду до жовтня 2016 року.

А за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана обґрунтувати в суді свої вимоги та заперечення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Приймаючи до уваги наведені вище обставини, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання 2-х неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку /доходу/, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, оскільки обовязки по утриманню дітей покладаються на обох батьків, крім того, спосіб стягнення аліментів визначено позивачкою, з якою на даний час проживають діти.

За матеріалами справи, відповідач в листопаді 2016 року звертався до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради із заявою про визначення місця проживання сина ОСОБА_4, але заяву з доданими документами відкликав, що стверджується копією цієї заяви.

Тобто, місце проживання сина сторін ОСОБА_6 з батьком не було визначено у встановленому законом порядку.

А тому позивач, з якою проживають на даний час діти, має право на стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання дітей.

За ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, в даному випадку з 18.08.2017 року.

На підставі ст.5 Закону України Про судовий збір позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, а відповідно до ст.88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн.

За ст.367 ЦПК України рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст.10,60, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на користь ОСОБА_1, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_7, на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_9 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 18 серпня 2017 року до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_8