Справа № 202/4771/16-ц
Провадження № 2/202/219/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Волошина Є.В.,

за участю секретаря Величко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні приміщенні Індустріального цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №394», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровська міська рада, про встановлення факту належності квартири, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №394» про встановлення факту належності ОСОБА_2, померлого 15 січня 2010 року, квартири №126 в корпусі №2 у будинку №6 по пров.Вільний в м.Дніпрі; встановлення факту прийняття ОСОБА_3, яка померла 23 листопада 2011 року, спадщини, що складається із вищезазначеної квартири, після смерті ОСОБА_2; встановлення факту прийняття ОСОБА_4 спадщини, що складається із вищезазначеної квартири, після смерті ОСОБА_3, яка померла 23 листопада 2011 року; встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини, що складається із вищезазначеної квартири, після смерті ОСОБА_4, який помер 25 грудня 2015 року; визнання за ОСОБА_1 право власності на спадщину, що складається з квартири №126 в корпусі №2 у будинку №6 по пров.Вільний в м.Дніпрі, в порядку спадкування за законом, після смерті її батька ОСОБА_4, померлого 25 грудня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 грудня 2015 року помер батько позивача ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, що складається з квартири №126 в корпусі №2 у будинку №6 по пров.Вільний в м.Дніпрі. Позивач у встановлений законом строк звернулась до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Разом із цим, у видачі свідоцтва на спадщину позивачу було відмовлено у звязку із тим, що право власності на вищезазначену квартиру оформлено не було. Спірна квартира знаходиться на балансі відповідача, а її користувачами за життя були ОСОБА_2, який помер 15 січня 2010 року, та ОСОБА_3, яка померла 23 листопада 2011 року. ОСОБА_4, який помер 25 грудня 2015 року, був сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Факт того, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 були членами кооперативу та їм було надано спірну квартиру на загальних зборах членів відповідача підтверджується протоколом №2 від 14 березня 1987 року, довідкою №94 та випискою із домової книги. Таким чином, на думку позивача, ОСОБА_2 був власником квартири №126 в корпусі №2 у будинку №6 по пров.Вільний в м.Дніпрі. Вищезазначену квартиру, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, прийняла ОСОБА_3 (дружина померлого). За життя ОСОБА_3 вищезазначену квартиру не оформила та 23 листопада 2011 року померла. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яку прийняв ОСОБА_4, який за життя також не здійснив оформлення вищезазначеної квартири. Після смерті ОСОБА_4 позивач прийняла спадщину, однак за відсутності державної реєстрації такого права оформити право на спадщину у нотаріуса неможливо. На підставі ст.15 ЗУ «Про власність» та ст.ст.384,1216,1217,1220,1261 ЦК України просить суд визнати за нею право власності на квартиру №126 в корпусі №2 у будинку №6 в м.Дніпрі.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Дніпропетровську міську раду.

В судове засідання позивач зі своїм представником не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до ст.ст. 224 - 225 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Представник Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Допитана в минулих судових засіданнях в якості свідка ОСОБА_1 суду пояснила, що після смерті її батька - ОСОБА_4 відкрилась спадщина на квартиру №126 в корпусі №2 у будинку №6 по пров.Вільний в м.Дніпрі. ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 Доступу до вищезазначеної квартири ОСОБА_4 не мав. З січня 2016 року ОСОБА_1 сплачує комунальні платежі за вищезазначену квартиру. Зараз в цій квартирі проживають квартиронаймачі. У видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів. Разом із цим їй відомо, що ОСОБА_2, який був її дідусем, повністю виплатив пай за квартиру №126 в корпусі №2 у будинку №6 по пров.Вільний в м.Дніпрі.

Допитаний в минулих судових засіданнях в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснив, що з 26 березня 2016 року він є головою правління ЖБК №394. В квартирі №126 в корпусі №2 у будинку №6 по пров.Вільний в м.Дніпрі проживали ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_4 Пай за вищезазначену квартиру виплачений, але інформація про його сплату відсутня. Починаючи з грудня 2015 року комунальні платежі за вищезазначену квартиру сплачує ОСОБА_1

Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту належності квартири, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що 25 грудня 2015 року помер батько ОСОБА_1 ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно.

Позивач у встановлений законом строк звернулась до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Разом із цим, у видачі свідоцтва про право спадщину на квартиру №126 в корпусі №2 у будинку №6 по пров.Вільний в м.Дніпрі позивачу було відмовлено у звязку із тим, що право власності на вищезазначену квартиру за спадкодавцем на день відкриття спадщини не зареєстровано.

Як убачається з листа КП «ДМБТІ» Дніпропетровської міської ради від 22 липня 2016 року за №10059, станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: пров.Вільний, буд.6 відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру №126.

На думку позивача, вищезазначена квартира належала ОСОБА_4, право власності на яку останній набув в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 23 листопада 2011 року. За свого життя ОСОБА_4 право власності на вищезазначену квартиру не зареєстрував.

В свою чергу ОСОБА_3 набула право власності на квартиру №126 в корпусі №2 у будинку №6 по пров.Вільний в м.Дніпрі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, який помер 15 січня 2010 року. Право власності на вищезазначену квартиру ОСОБА_3 за свого життя також не реєструвала.

Першим власником квартири №126 в корпусі №2 у будинку №6 по пров.Вільний в м.Дніпрі, на думку позивача, був ОСОБА_2, який набув право власності на вищезазначену квартиру, сплативши за неї у повному обсязі внески ОК «ЖБК №394», однак за своє життя право власності на квартиру у встановленому законом порядку не зареєстрував.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 даного Кодексу визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами ч.3 ст. 384 ЦК України у випадку викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником.

Аналогічний порядок набуття квартири у житлово-будівельному кооперативі було визначено ст.15 ЗУ «Про власність», відповідно до якої член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» передбачає, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2Ф був членом Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №394», що підтверджується протоколом №2 загальних зборів членів ОК «ЖБК №394» від 14 березня 1987 року, у звязку із чим ОСОБА_2 на загальних зборах членів ОК «ЖБК №394» було надано квартиру №126 в корпусі №2 у будинку №6 по пров.Вільний в м.Дніпрі.

Вищезазначена обставина також підтверджується довідкою №94, виданої від 08 грудня 2015 року головою правління ОК «ЖБК №394»ОСОБА_6

Разом із цим, будь-яких доказів внесення ОСОБА_2, або іншою особою, у повному розмірі пайових внесків за квартиру №126 в корпусі №2 у будинку №6 по пров.Вільний в м.Дніпрі позивачем та його представником суду не надані, у звязку із чим суд дійшов обґрунтованого висновку, що вищезазначена квартира не може входити до майна померлого 15 січня 2010 року ОСОБА_2, що підлягає спадкуванню.

Суд також зазначає, що на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, відповідно до якої суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, суд неодноразово, за клопотанням позивача та його представників, витребував відповідну інформацію про сплату внесків ОСОБА_2 за квартиру №126 в корпусі №2 у будинку №6 по пров.Вільний в м.Дніпрі.

Разом із цим, будь-яких доказів сплати ОСОБА_2 внесків за квартиру №126 в корпусі №2 у будинку №6 по пров.Вільний в м.Дніпрі суду так надані і не були.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи норми ст.ст.59,60 ЦПК України, суд не може визнати належними доказами показання свідка ОСОБА_5 про повну сплату внесків за спірну квартиру, оскільки, як зазначив сам ОСОБА_5, така інформація у відповідному журналі відсутня, у звязку із чим видати відповідну довідку про повну сплату внесків він не може.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт належності ОСОБА_2, померлого 15 січня 2010 року, квартири №126 в корпусі №2 у будинку №6 по пров. Вільний в м. Дніпрі, у звязку із чим позовні вимоги в частині встановлення факту належності ОСОБА_2 вищезазначеної квартири задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття ОСОБА_3, яка померла 23 листопада 2011 року, спадщини, що складається із вищезазначеної квартири, після смерті ОСОБА_2; встановлення факту прийняття ОСОБА_4 спадщини, що складається із вищезазначеної квартири, після смерті ОСОБА_3, яка померла 23 листопада 2011 року; встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини, що складається із вищезазначеної квартири, після смерті ОСОБА_4, який помер 25 грудня 2015 року; визнання за ОСОБА_1 право власності на спадщину, що складається з квартири №126 в корпусі №2 у будинку №6 в м.Дніпрі, в порядку спадкування за законом, після смерті її батька ОСОБА_4, померлого 25 грудня 2015 року, є похідними від позовних вимог про встановлення підтвердження факту належності ОСОБА_2, померлого 15 січня 2010 року, квартири №126 в корпусі №2 у будинку №6 по пров. Вільний в м.Дніпрі, в задоволенні яких позивачу було відмовлено, вони також не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного, згідно ст.ст. 328,384,392,1216,1261 ЦК України, керуючись ст.ст. 3,10, 11, 60, 88 , 212- 215,218,24-225 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №394», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровська міська рада, про встановлення факту належності квартири, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення може бути переглянуте Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача з поданням такої заяви у десятиденний термін з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.В.Волошин