АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Левенця Б.Б., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2017 року у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, третя особа - Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 34 401,70 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач та її чоловік перебували на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, як внутрішньо переміщенні особи.

24.10.2014, 04.08.2015 та 26.04.2016 відповідачем було подано до Управління заяви про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату комунальних послуг, додавши до вказаних заяв, заяви чоловіка ОСОБА_2 про надання згоди призначення грошової допомоги відповідачу, як уповноваженому члену сім'ї.

На підставі поданих документів та керуючись положеннями Порядку № 505 Управлінням було прийняті рішення від 01.11.2014 року призначення грошової допомоги на період з 24.10.2014 року по 23.04.2015 року у розмірі 884 грн. 00 коп. на заявника, тобто відповідачу та на чоловіка відповідача ОСОБА_2 розмірі 884 грн. 00 коп. на кожного. Загальний розмір грошової допомоги на сім'ю було призначено у розмірі 1768,00 грн. щомісячно.

Справа № 752/9232/17-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9924/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Мирошниченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Крім того за результатами обробки наступних звернень відповідача було прийнято рішення від 11.05.2016 року про продовження призначення грошової допомоги загальний розмір якої складав 1833 грн. 00 коп. щомісячно на період з 04.08.2015 року по 03.02.2016 року та на період з 26.04.2016 року 1 833 грн. 00 коп. щомісячно на період з 04.08.2015 року по 03.02.2016 року та на період з 26.04.2016 року розмірі 1958 грн. 00 коп. та на період з 01.05.2016 року по 25.10.2016 pоку у розмірі 2014 грн.00 коп.

22.11.2016 року позивачем було здійснено перевірку достовірності зазначених відомостей та наданих документів відповідачем та внаслідок чого виявлено зміну обставин, які впливають на виплату грошової допомоги. А саме у чоловіка відповідача у власності знаходиться будинок.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач через свого представника, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне та неправильне встановлення судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послався на те, що судом першої інстанції не взято до уваги , що відповідач зазначала у своїх заявах про відсутність у будь-кого з членів сім'ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення та не враховано, що відповідно до п. 6 Порядку № 505 грошова допомога не призначається у разі, якщо будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення розташоване в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Апелянт звертає увагу суду те, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. №11079- р. «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 p. №1053» зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 p. №1053 «Про затвердження переліку населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція». Тобто означає те, що на момент первинного звернення відповідача до управління, а саме 24.10.2014р. с. Капітолівка Ізюмського району Харківської області не є територією де здійснювалася антитерористична операція, а отже, житловий будинок, який належить на праві спільної власності чоловікові відповідача розташований на території, яка не входить до переліку територій, де проводиться антитерористична операція.

Представники позивача та третьої особи в у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_1 заперечувала про задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 24.10.2014 року, 04.08.2015 року та 26.04.2016 року було подано до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації заяви про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до вказаних вище пунктів Порядку про падання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття втрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505.

На підставі поданих відповідачем ОСОБА_1 документів, та відповідно до п.10 Порядку, а саме після проведення перевірки обґрунтованості видачі та достовірності документів, поданих для призначення грошової допомоги Управлінням праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації було призначено грошову допомогу щомісячної адресної допомоги, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідачу.

Як вбачається з наданих відповідачем заявах від 24.0.2014 року, 04.08.2015 року та 26.04.2016 року, що були подані до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації заяви про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, було вказано про відсутність у будь-якого члена сім'ї у володінні житлового приміщення регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та районів проведення АТО, що підтверджується особистим підписом відповідача.

26.10.2016 року відповідач ОСОБА_1 звернулася з заявою до Управління раці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на плату житлово-комунальних послуг. ОСОБА_5 також було подано відповідно до Порядку заяви від членів сім'ї про надання згоди на призначення такої грошової допомоги відповідачу, як уповноваженому члену сім'ї. Також, відповідачем зазначено, що в будь якого члена сім'ї відсутня у володінні житлове приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупованих територій країни та райони проведення антитерористичної операції, що підтверджується особистим підписом відповідача ОСОБА_1

Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації керуючись п. 10 Порядку № 505, 22.11.2016 року здійснено перевірку достовірності зазначених відомостей та наданих документів відповідача ОСОБА_5 у своїй заяві від 26.10.2016 року за ідентифікаційними номерами кожного члена сім'ї, в тому числі і відповідача.

За результатами перевірки, а саме згідно інформаційної довідки № 73589938 від 22.11.2016 p. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру грав власності на нерухому майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів майна щодо суб'єкта за РНОКІІП, тобто за ідентифікаційним номером чоловіка відповідача, а саме ОСОБА_2, виявлено , що останній має на праві приватної власності житловий будинок загальною площею 68,2 кв.м. за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Капітолівка, вул. Верхнє-Садова, 2.

16.01.2017 p. Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації прийнято протокол про закриття особового рахунку відповідача ОСОБА_1 на підставі п. 12 Постанови № 505 від 01.10.2014 p. виплат грошової допомоги з 24.10.2014 p., тобто з дня первинного звернення, у зв'язку зі зміною обставиною, які впливають на виплату ротової допомоги, про зазначені обставини Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що населений пункт, в якому знаходиться житловий будинок чоловіка відповідача, відноситься до території на якій здійснюється антитерористична операція, а тому позов є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції по суті відповідає, оскільки суд першої інстанції вирішив справи, у відповідності до законодавства, що регулює виниклі правовідносини.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд не врахував, що населений пункт, в якому знаходиться нерухоме майно чоловіка відповідача не входить до території на якій здійснюється антитерористична операція, виходячи з наступного.

Позивач, як на підставу прийняття рішення про повернення коштів з відповідача, посилався на те, що ОСОБА_2, чоловіку відповідача, на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 68,2 кв.м. за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Капитолівка, вул. Верхнє-Садова, 2.

Так, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 p. №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція», с. Капитолівка було віднесено до населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Дійсно, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. №11079- р. «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 p. №1053» було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 p. №1053 «Про затвердження переліку населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Проте, вказане розпорядження не втратило чинність, а його дія була тільки призупинена, та на той момент не існувало іншого розпорядження щодо визначення переліку населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція, тобто вказане питання не було законно узгоджено.

В подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 p. №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», вказані вище розпорядження від 30.10.2014 p. №1053-р та від 05.11.2014 р. №11079- р втратили чинність та визначено новий перелік населених пунктів.

Вказаним переліком, який є чинним і на сьогодні, було підтверджено, що с. Капитолівка є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Таким чином, в період того, як відповідач ОСОБА_1 та її сім'я отримували щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату комунальних послуг, не існувало жодного нормативного акту, в якому б с. Капитолівка, в якому чоловік відповідача має нерухоме майно, не входило до населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає позовні вимоги Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації безпідставними та погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору.

Колегія суддів звертає увагу на доводи апелянта про те, що суд першої інстанції в своєму рішенні послався тільки на розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 p. №1053-р, яке втратило чинність, проте ця обставина не завадила ухвалити законне та справедливе рішення по суті спору, а тому не має підстав для скасування такого рішення.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2017 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на його правильність по суті спору.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді