Справа №461/8184/16-ц>
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

секретаря судового засідання Кузьми Д.М.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Галицька районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Галицька районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що в період з 16.10.2009 року по 05.11.2016 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Шлюб був розірваний рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05.11.2016 року. У шлюбі сторони мають малолітню дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем та його батьками за адресою: АДРЕСА_1. Однак, сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дитини. Вважає за доцільним визначити місце проживання дитини з ним, оскільки це відповідає інтересам дитини, зокрема: поруч з місцем проживання батька знаходиться Львівська спеціалізована школа № 4 з поглибленим вивченням англійської мови, де навчається син, позивач має стабільний дохід, умови проживання відповідають потребам дитини. Відповідач зустрічалася з сином всього кілька разів, ходила на прогулянки. Однак, син не має бажання проводити час та проживати разом з ОСОБА_2 Відповідач проживає в умовах, що непридатні для дитини, офіційно не працює. Просить суд визначити місце проживання дитини з батьком.

26.01.2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просила суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 з нею. Свої вимоги мотивувала тим, що 21.10.2016 року вона привела дитину до батьків чоловіка в АДРЕСА_2, де іноді залишала сина на вихідні. Після цього сина їй позивач не повернув. Крім того, в подальшому в ході суперечок щодо місця проживання дитини ОСОБА_1 наніс їй тілесні ушкодження, за фактом чого остання звернулася до поліції. Додатково відповідач зазначає, що ОСОБА_1 декілька разів змінював місце роботи, є неврівноваженим, має наркотичну залежність. Вважає, що проживання сина разом із нею відповідає інтересам дитини з огляду на норми Конвенції про права дитини. Просить суд визначити місце проживання дитини з нею та стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити та визначити місце проживання його неповнолітнього сина спільно з ним за місцем його мешкання. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнала, у його задоволенні просила відмовити. Підтримала свої позовні вимоги за зустрічним позовом та надала зазначені у ньому пояснення.

Представник Галицької районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування в судовому засіданні пояснив, що згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини ГРА ЛМР, він вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої дитини спільно з позивачем за місцем його мешкання, що буде відповідати інтересам дитини.

Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії 1-СГ № 236389, батьками малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

09.11.2016 року комісією Львівського комунального підприємства «Снопківське» був складений акт № 264 про те, що малолітня дитина ОСОБА_4 проживає спільно з батьком ОСОБА_1, дідом ОСОБА_5 та бабою ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Квартира АДРЕСА_3, відповідно до довідки ЛКП «Снопківське» від 14.11.2016 року складається з трьох житлових кімнат, має загальну площу 80,4 кв. м. та належить на праві власності ОСОБА_5

Дитина ОСОБА_7 навчається у Львівській спеціалізованій школі І ступеня № 4 з поглибленим вивченням англійської мови, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Дзиндри, 7, про що свідчить довідка від 02.12.2016 року № 02-07/539.

Батько дитини позивач ОСОБА_1 з 03.02.2016 року працює в Будівельно-господарському гіпермаркеті «Епіцентр К» № 3 ТОВ «Епіцентр К» у м. Львові. За місцем роботи характеризується позитивно, зарекомендував себе професійним працівником.

Мати дитини ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в квартирі, що належить її батьку ОСОБА_8, за адресою: АДРЕСА_4. Квартира складається однієї житлової кімнати та має загальну площу 24,7 кв. м.

ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_9 в перукарні «Лілія» у м. Львові з окладом 1620,00 грн. у 2016 році.

Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як виконавчий орган, 19.01.2017 року на підставі протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини прийняла висновок № 31-228, в якому зазначила, що зважаючи на рекомендації комісії, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання.

Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року у ч. 1 ст. 3 передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 1 ст. 9 даної Конвенції передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідно в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення належних умов для цього.

Згідно з ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина повинна бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними актами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини

Статтею 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ст. 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом (ст. 153 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ст. 155 СК України).

Згідно зі ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України, викладених у п. 24 постанови Пленуму від 12 червня 1998 року №16 "Про практику застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишаються діти, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей та турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

З матеріалів справи вбачається, що батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4 є сторони по справі, які мешкають окремо. Шлюбні відносини між ними припинені після розірвання шлюбу у 2016 році. Неповнолітня дитина проживає спільно з батьком ОСОБА_1

Батько дитини проживає у належній його батьку квартирі, має місце постійної роботи та стабільний заробіток, позитивно характеризується, створив всі необхідні умови для проживання, навчання та нормального розвитку дитини, в особистому користуванні якої виділена кімната. Враховуючи викладене, суд бере до уваги ставлення батька до виконання батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до нього, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення та вважає, що склалася ситуація, коли дитина повністю адаптувалася до середовища за місцем теперішнього проживання, відчуває особисту прихильність до батька, з яким бажає проживати. За місцем проживання матері ніколи не проживала оскільки переїхала на квартиру до батька із попереднього помешкання, де вся сімя проживала разом до розірвання шлюбу батьками дитини, тому факт реєстрації дитини за місцем проживання матері суд вважає формальним актом, і тому перевагу у визначенні місця проживання дитини необхідно віддати батьку ОСОБА_1, та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 174, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 7, 141, 160, 161 СК України, ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 551,20 грн. сплаченого судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Р.Юрків