Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 322/131/17 Головуючий у 1-й інстанції Шиш А.Б
Провадження № 22-ц/778/1901/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про визнання договору недійсним, стягнення коштів та компенсацію моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», в якому просив визнати недійсним вищевказаний договір, та застосувати наслідки недійсності правочину стягнути з відповідача на його користь авансовий платіж в розмірі 25000 грн., збитки у вигляді банківської комісії в розмірі 250 грн. та 5000 грн. в рахунок компенсації завданої йому моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08 грудня 2016 року між ним та відповідачем у справі ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір фінансового лізингу № 2153, предметом якого є автомобіль Geely GC6. На виконання вказаного договору позивачем було сплачено аванс в сумі 25000 грн. 250 гривень склала комісія банку за здійснення переказу. Станом на 02 лютого 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» не надало йому вищевказаний автомобіль без пояснення причини. ОСОБА_3 зазначав, що укладений між ним та банком договір фінансового лізингу підлягає нотаріальному посвідченню. Крім того, станом на 02 лютого 2017 року, відповідно до даних Комплексної інформаційної системи Держфінпослуг, ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» не має ліцензії на надання фінансових послуг, хоча відповідач при укладенні договору неодноразово запевняв його в законності його діяльності в сфері надання фінансових послуг і приховав той факт, що він не мав права надавати послуги з фінансового лізингу.

Оскільки спірний договір не посвідчено нотаріально, та з огляду на те, що ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» не мало права укладати оспорюваний договір через відсутність в нього відповідної ліцензії, відповідач приховав той факт, що він не має права надавати послуги з фінансового лізингу, таким чином оспорюваний правочин має бути визнаний судом недійсним, просив суд також застосувати наслідки недійсності правочину стягнувши з відповідача сплачені ним кошти. Крім того не зважаючи на належне виконання позивачем умов договору, виявилося, що відповідач не має наміру виконувати свої зобов'язання, чим йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 5000 грн.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 2153 від 08 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф».

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 25250 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь держави 1174 гривні 21 копійку судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ( а.с 99) до апеляційного суду не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Апеляційне провадження у справі відкрито 19 квітня 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Відкладення розгляду справи на невизначений термін суперечить вимогам ч. 1 статті 303-1 ЦПК України.

Виходячи з того, що неявка належно повідомленої особи не перешкоджає розгляду справи за її відсутності, керуючись принципом ефективності судового процесу, спрямованому на недопущення затягування розгляду справи та ст. 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф».

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду і обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що 08 грудня 2016 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» укладено договір фінансового лізингу № 2153 строком на на 78 місяців, за умовами якого банк протягом тридцяти днів повинен передати ОСОБА_3 в лізинг ( користування) автомобіль Geely GC6, комплектація/модифікація Comfort, об'єм/тип двигуна 1,5, тип КПП МТ, привід передній, вартість якого на час підписання договору становить 250000.00 грн.

За користування автомобілем ОСОБА_3зобов'язався сплачувати щомісячні платежі згідно з визначеним графіком платежів.

Крім того, договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_3 отримати автомобіль у власність за умови повної сплати його вартості та інших витрат.

На підставі цього договору ОСОБА_3 було сплачено відповідачу авансовий платіж у сумі 25000 гривень, що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.665686479.1 від 08 грудня 2016 року.

Судом встановлено, що відповідач не передав позивачу вищезазначений автомобіль в установлені в договорі строки.

Як вбачається із вказаного договору, його нотаріально посвідчено не було.

Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України "Про фінансовий лізинг".

Окрім того, згідно пункту 4 частини першоїстатті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

Відповідно до частини першоїстатті 227 ЦК Україниправочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судами не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 08 грудня 2016 року, укладений між позивачем та відповідачем, нотаріально посвідчено не було.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції вірно вирішив справу по суті, тому рішення суду першої інстанції слід залишити в силі.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі за аналогічним позовом до ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" у постанові № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для судів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо відповідності договору вимогам законодавства, щодо узгодження всіх умов договору сторонами, щодо добровільності договору, щодо наявної судової практики не врахованої судом, зводяться до переоцінки вказаних висновків суду та їх не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції у відповідності до вимг ст. 88 ЦПК України, стягнув з відповідача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив вимоги ч. 5 ст. 119 ЦПК України, не залишив позовну заяву без руху для сплати позивачем судового збору відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права при ухваленні рішення та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» відхилити.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: