У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді : Гордійчук С.О.

суддів : Григоренка М.П., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання : Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 73 417,32 грн. матеріального збитку завданого внаслідок ДТП.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник відповідача вказує на його незаконність, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Судом не враховано, що проведення позивачем оцінки завданих збитків є незаконним, оскільки огляд пошкодженого транспортного засобу здійснено через 10 днів після пригоди. Крім того, пошкодження зазначенні у звіті є значно завищеними.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване, просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, вірно виходив з того, що з вини відповідача ОСОБА_1, якого було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху за ст. 124 КУпАП, сталося ДТП, внаслідок якого автомобілю позивача було завданої матеріальної шкоди.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Із матеріалів справи вбачається, що розмір матеріальної шкоди заподіяної позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди станом на 28.12.2015 року становить 123417,32 грн..

02 лютого 2016 року позивач отримав регламентну виплату МТСБУ в межах страхової суми в розмірі 50 000 грн.

Так, згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Крім того, у п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Із матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду справи автомобіль позивача , державний номерний знак НОМЕР_1, повністю відновлено. Вартість ремонтних робіт з відновлення вказаного автомобіля згідно з накладною від 17 березня 2016 року виданою ПП ОСОБА_3 склала 153735 грн. та 10100 грн. вартість проведених робіт відповідно до акту виконаних робіт від 16 квітня 2016 року.

Не погоджуючись з розміром відновлювального ремонту та вказуючи про те, що його завищено, відповідач будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів чи спростування фактично понесених позивачем витрат на відновлення автомобіля суду не надав.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При визначенні розміру майнової шкоди суд правильно дослідив та оцінив надані позивачем докази, зокрема звіт №410П від 31 грудня 2015 року про оцінку автомобіля. Зазначені докази відповідачем не спростовані, інший розмір шкоди ним не доведено, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), оскільки він заперечував зазначений розмір шкоди.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції і додаткового правового висновку не потребують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :