Справа № 214/3462/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 жовтня 2017 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хомініч С.В.,

за участю секретаря Горбунової Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення страхового відшкодування, згідно Закону України «Про захист прав споживачів», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «СК «Провідна про стягнення страхового відшкодування, згідно Закону України «Про захист прав споживачів».

Позов обґрунтував тим, що ОСОБА_2, 16.05.2015, керуючи в м. Кривому Розі автомобілем «Хундай» н.з. АЕ3497ВМ, порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого сталося ДТП за участю позивача, у якій було пошкоджено належний йому мотоцикл «Хонда» н.з. АО3596АА, а йому завдано ушкодження здоровя. Ця пригода сталася з вини водія ОСОБА_2, якого ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24.12.20115 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В результаті ДТП мотоцикл «Хонда» н.з. АО3596АА отримав механічні пошкодження, а згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №139/15 розмір завданих збитків складає 140776 грн. 00 коп. Відповідальність ОСОБА_2 була застрахована відповідним полісом. 18.05.2015 позивачем було подано до ПрАТ «СК «Провідна» заяву про виплату страхової компенсації, проте ця страхова компанія відмовила йому у виплаті. В звязку з тим, що винна у настанні ДТП особа повністю відшкодувала завдані нею збитки.

В судове засідання позивач та його представник подали заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтриманням позову в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що у справі є поштові повідомлення. Через канцелярію суду надав заперечення проти позову (а.с. 42-46), в яких просив відмовити в задоволенні позову, також просив розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, у судовому засіданні були встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини, що регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що 16 травня 2015 року ОСОБА_2, керуючи в м. Кривому Розі автомобілем «Хундай» н.з. АЕ3497ВМ, порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого сталося ДТП за участю позивача, у якій було пошкоджено належний йому мотоцикл «Хонда» н.з. АО3596АА, а йому завдано ушкодження здоровя. Ця пригода сталася з вини водія ОСОБА_2, якого ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24.12.2015 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження закрито у звязку з примиренням обвинуваченого з потерпілим (а.с. 8).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №139/15 від 23.07.2015 судового експерта ОСОБА_3, ремонтної калькуляції №139/15 від 23.07.2017, сума матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику мотоцикла «Хонда» н.з. АО3596АА складає 140776 грн. 00 коп. (а.с. 11-35).

22.10.214 між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» укладений поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/2409594, строком дії з 23.10.2014 по 22.10.2015, відповідно до якого застраховано цивільно-правову відповідальність осіб, які на законних підставах керують забезпеченим транспортним засобом «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 9).

Полісом №АІ/2409594 передбачено ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну потерпілого у розмірі 50000 грн.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а частиною 2 ст.1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі .

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність громадянина ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК «Провідна», про що було укладено страховий поліс №АІ/2409594 від 22.10.2014. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну потерпілого у розмірі 50000 грн.

18.05.2015 позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, стосовно ДТП, яка сталася 16.05.2015.

13.10.2016 відповідач направив позивачу листа за №17-10/12731, в якому повідомив про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування за шкоду, завдану майну позивача (а.с. 47). При цьому в своєму листі посилається на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24.12.2015, в якій вказано, що шкода відшкодована повністю винною особою.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 1, 3 частини 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Частиною 3 ст. 11 ЦК України також передбачено, цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Слід зазначити, що у випадку завдання шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, виникають два види правовідносин, і відповідно, зобовязань: деліктні правовідносини (зобовязання), де кредитором виступає потерпіла особа, а боржником - особа, яка завдала шкоди; договірні правовідносини (зобовязання), які випливають з укладеного договору на користь третьої особи (договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності), де кредитором виступає особа на користь якої повинно бути здійснене страхове відшкодування (полягає у покритті частини чи усіх збитків завданих внаслідок настання страхової події - спричиненої шкоди з вини страхувальника), а боржником - страховик за цим договором. У даному випадку зобовязання відповідача (страховика) випливають з договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, а не безпосередньо з самого факту завдання шкоди.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика, як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

18.05.2015 до ПрАТ «СК «Провідна» звернувся позивач із заявою про виплату страхового відшкодування, в звязку з чим страховиком було зареєстровано страхову справу.

На підтвердження факту настання події, що має ознаки страхової, позивачем було надано Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24.12.2015 по справі №214/8026/15-к, відповідно до якої ОСОБА_2 повністю відшкодував позивачу завдані збитки, та як наслідок такого відшкодування кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 було закрите та звільнено обвинуваченого від кримінальної відповідальності в звязку з примиренням сторін.

Згідно з ст. 403 КПК України, вирок, ухвала і постанова суду, що набрали законної сили є обовязковими для виконання для всіх громадян і підлягають виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2, у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, а саме у зв'язку з примиренням винного з потерпілим.

Стаття 46 КК України є закріпленням відомого зарубіжному законодавству інституту медіації як альтернативного способу врегулювання кримінально-правових конфліктів, в основу якого покладено посередництво у примиренні сторін. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку з примиренням винного з потерпілим, втілюючи ідею відновлювального правосуддя, дає змогу: потерпілому - більш оперативно отримати належну компенсацію заподіяної йому шкоди; особі, яка вчинила злочин, - уникнути кримінальної відповідальності; державі - зекономити фінансові та інші ресурси для боротьби зі злочинністю.

Для застосування аналізованого виду звільнення від кримінальної відповідальності необхідною є сукупність таких умов: 1) особа вчинила злочин уперше; 2) діяння належить до злочинів невеликої тяжкості або необережних злочинів середньої тяжкості (при цьому не вимагається, щоб ними були так звані злочини приватного обвинувачення); 3) особа, яка вчинила такий злочин, примирилася з потерпілим; 4) вона відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду. Встановивши сукупність вказаних умов, суд зобов'язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності.

Відшкодування завданої шкоди в плані ст. 46 КК України може бути і неповним (на відміну від ст. 45), але у будь-якому разі воно має бути достатнім. Цей критерій визначається за угодою потерпілого, який пропонує конкретні форми та механізми відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди, та особи, яка вчинила злочин. Так, усунення негативних наслідків вчиненого злочину може пов'язуватись учасниками конфлікту з укладенням або виконанням відповідного цивільно-правового договору. Винна особа, прагнучи до примирення, може домовитися із потерпілим про передачу йому матеріальних благ понад шкоду, заподіяну злочином.

З аналізу вказаних норм слідує, що звільнити ОСОБА_2, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, суд міг зокрема, за умови відшкодування потерпілому завданої шкоди. Як зазначено в ухвалі суду від 24.12.2015, обвинувачений відшкодував завдані потерпілому збитки (а.с. 8- зворот.)

Тобто, ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24.12.2015, встановлено факт відшкодування шкоди винною особою, відповідальність якої застрахована, а саме ОСОБА_2

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала.

Подачу позову до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» суд розцінює як повторне відшкодування вже відшкодованих збитків, що свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

При цьому, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2, не відшкодована в повному обсязі завдана ним шкода.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач вже скористався своїм правом вимоги відшкодування завданої йому шкоди, задовольнивши її за рахунок особи, яка цю шкоду йому завдала, знову повторно просить стягнути із відповідача ці самі кошти, та беручи до уваги, що законом не передбачено повторного відшкодування шкоди, в задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, згідно змісту Закону України «Про захист прав споживачів» слідує, що цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

В звязку чим, суд дійшов висновку, що Закон України «Про захист прав споживачів», що регулює відносини, які випливають із договорів купівлі-продажу (виконання робіт, надання послуг) та спрямовані на задоволення виключно особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, не може поширюватися на правовідносини, що випливають із Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З викладеного вище слідує, що позивач ОСОБА_1 має сплатити судовий збір за подання позовної заяви про стягнення страхового відшкодування.

Оскільки при подачі позову, судовий збір не сплачено, суд вирішує питання розподілу судових витрат при ухваленні рішення.

Так як в задоволені позову відмовлено, на підставі ст. 88 ЦПК України, з позивача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 1407,76 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 509, 991, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст.10, 11, 57, 60, 61, 212- 218 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення страхового відшкодування, згідно Закону України «Про захист прав споживачів» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, (НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави суму судового збору в розмірі 1407 грн. 76 коп.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом десяти днів з дня отримання рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя Хомініч С.В.