АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2274/17 Справа № 183/4974/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Керімовій-Банюковій Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз» про зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача списати незаконно нараховані йому борги в сумі 1018,36 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також просив зобов'язати відповідача встановити в його квартирі газовий лічильник за рахунок відповідача, посилаючись на те, що з квітня 2015 року він розраховувався з управлінням газового господарства за 6 м.куб. газу на одну людину в місяць по ціні 7,188 грн. за м.куб. газу на суму 43 грн. 13 коп., оскільки споживає газ тільки для приготування їжі та гріє воду електроводонагрівачом. З травня 2015 року, коли Кабінет Міністрів України Постановою № 237 від 29 квітня 2015 року скоротив норми споживання газу на одну людину в місяць при відсутності газового лічильника на половину, позивач сплачував 21,56 грн. за 3 м.куб. газу, але під час звірки взаємних розрахунків з відповідачем в лютому 2016 року виявилось, що відповідач розраховує норму споживання газу на одну людину в місяць в кількості 4,5 м.куб. газу в тому числі 1,5 м.куб. для підігріву води.

Також позивач зазначив, що на підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2015 року, було скасовано вказану вище постанову КМ України, але відповідач нарахував йому заборгованість в сумі 430,43 грн. боргу.

Не погодившись з таким нарахуванням позивач 12 лютого 2016 року звернувся до постачальника газу, вказуючи, що оскільки він підігріває воду електроводонагрівачом, то не зобов'язаний сплачувати за лишні 1,5 м.куб. газу, проте відповідач листом від 19 лютого 2016 року відмовив позивачу у задоволенні заяви, запропонувавши встановити за власний рахунок газовий лічильник. В подальшому, позивач повторно звернувся до відповідача з листом від 09 серпня 2016 року з вимогою списати з нього незаконно нараховані борги оскільки НКРЕКП своїм листом від 28 квітня 2016 року рекомендувала постачальникам газу утриматися від незаконних дій, пов'язаних із направленням побутовим споживачам рахунків, в яких вказується донарахування обсягів спожитого природного газу за минулі періоди у зв'язку із скасуванням постанови № 237.

Проте, відповідач норми закону не виконав і відмовив позивачу у його вимогах, а тому вважає, що відповідач вдався до шантажу відносно нього, а саме - нарахував йому заборгованість станом на 01 серпня 2016 року в сумі 1018,36 грн., мотивуючи це тим, що дана заборгованість утворилася внаслідок того що, від Управління праці та соціального захисту населення м. Новомосковська не надійшли пільгові компенсації за період з 06 травня 2015 року по 01 серпня 2016 року, а тому його права були порушені.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та порушення норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. До вказаного житлового приміщення відповідачем здійснюється постачання природного газу, на підставі чого позивачу оформлено рахунок № НОМЕР_1.

Станом на день звернення з позовом, постачання природного газу до квартири позивача здійснюється без застосування приладів обліку спожитого природного газу.

З наданого витягу з особового рахунку споживача № НОМЕР_1 вбачається, що розрахунок ціни за спожитий споживачами газ, що поставляється за адресою: вул. Українська, 7/30, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, проведений відповідачем з розрахунку того, що за цією адресою зареєстровано 3 особи, на дві з яких розповсюджується дія пільг.

Також, з цього розрахунку вбачається, що за постачання природного газу з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року позивачу нараховано до сплати суму 1873,83 грн., з яких у травні 2016 року відповідачем проведено корегування нарахованої до сплати суми, зменшено суму заборгованості на 23,79 грн. та в липні 2016 року донараховано суму заборгованості в розмірі 571,79 грн.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодекам, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч.1 ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений нормами України.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи до: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Крім того, статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування мольної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами позивач просив списати нараховану заборгованість, проте такого способу захисту, який завлений позивачем немає.

Крім того, встановлено, що відповідно до повідомлення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19 лютого 2016 року позивача повідомлено, що постановою від 03 березня 2015 року № 583 «Про встановлення роздрібних цін на природний газ, що використовується для потреб населення з 01 квітня 2015 року у разі відсутності побутових лічильників газу нарахування вартості спожитого газу за надані послуги з газопостачання у разі використання природного газу для приготування їжі та / або підігріву води становить 7,188 грн. за 1 м.куб. газу. В квітні 2015 року нарахування виконувалися за нормами споживання, встановленими відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 року № 619 (із змінами, внесеними згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409). У разі надання послуги з газопостачання на плиту газову при відсутності централізованого гарячого водопостачання - 9 м3 на 1 людину в місяць. Постановою Кабінету Міністрів України № 237 від 29 квітня 2015 внесені зміни до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників. З 06 травня 2015 року - дня офіційного опублікування набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 237, та норма змінена до 4,5 м3 на 1 людину в місяць. Оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року по справі № 826/16447/15 визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» від 29 квітня 2015 року № 237, з моменту її прийняття. Зазначена постанова окружного адміністративного суду м. Києва, за результатами її апеляційного та касаційного оскарження Кабінетом Міністрів України була залишена без змін. Крім того, відповідно до вимог договору, оплату за фактично використаний природний газ треба проводити до 01 числа наступного за звітним місяця. Заборгованість за спожитий природний газ станом на 01 лютого 2016 становить 430,43 грн. Ствердження, що норма у разі надання послуги з газопостачання на плиту газову при відсутності централізованого гарячого водопостачання повинна бути 6 м.куб. на 1 людину в місяць, а не 9 м.куб. не є дійсними, оскільки норма 6 м.куб. на 1 людину в місяць застосовується у разі централізованого гарячого водопостачання, яке відсутнє в м. Новомосковську.

Як вбачається з наданого відповідачем витягу з особового рахунку відповідача, 31 січня 2016 року позивачу проведено перерахунок заборгованості за спожитий газ за період з 06 травня 2015 року по 31 липня 2015 року та за період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2016 року, 21 травня 2016 року проведено перерахунок норм споживання за лютий та березень 2016 року та 01 липня 2016 року проведено перерахунок заборгованості за спожитий газ, підставою таких перерахунків вказано норми КМУ № 237.

Зазначене свідчить, що відповідач в склад нарахованої позивачем заборгованості включив суму вартості поставленого природного газу, повязану із здійсненням перерахунку обсягів спожитого природного газу у період дії скасованої Постанови № 237, тобто права позивача були порушені, проте позивач не оскаржував ці дії відповідача.

Крім того, відповідно до вимог п.1 ст. 2, п.1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі з 01 січня 2018 року. Субєкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу на відповідній території, зобовязані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі до 01 січня 2018 року.

Тобто за умови відсутності заперечень населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується проти встановлення лічильників суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, обов`язок по встановленню означених лічильників покладено на вказаних субєктів.

А як вбачається з позовних вимог та пояснень позивача, останній пояснив, що газ для підігріву води він не використовує, а лише його використовує для приготування їжі, у звязку з чим питання щодо встановлення лічильника в будинку позивача відповідачем повинно бути вирішено до 01 січня 2018 року, а тому підстав для зобовязання відповідача встановити газовий лічильник на даний час немає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність рішення суду суттєвими не являються, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Також доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, та фактично є незгодою з висновками суду по оцінці наданих доказів та існуючих обставин справи.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню через свою недоведеність, а оскаржувана рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_3