Ухвала іменем україни 04 жовтня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Завод ім. Малишева» про стягнення заборгованості по заробітній платі, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від

20 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 10 жовтня 2014 року він був звільнений з посади головного конструктора конструкторського бюро по спецтехніці державного підприємства «Завод ім. Малишева» (далі - ДП «Завод ім. Малишева») у зв'язку із виходом на пенсію.

Зазначав, що при звільненні йому не було виплачено кошти за відрядження у сумі 1 070,31 дол. США.

Беручи до уваги зазначене, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив суд стягнути з ДП «Завод ім. Малишева» на його користь заборгованість за відрядження у розмірі 1 070, 31 дол. США, що станом на 27 лютого 2015 року становило 29 715 грн 12 коп.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня

2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ДП «Завод ім. Малишева» на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 25 130 грн 88 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2015 року, залишити в силі рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2015 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на час звільнення ОСОБА_4 йому не була виплачена заборгованість за відрядження у розмірі 1 070,31 дол. США, а тому вказана сума підлягає стягненню з урахуванням гривневого еквіваленту на час розгляду справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, зокрема неподання ОСОБА_3 заяви про включення його до реєстру кредиторів, а також ненадання доказів невиплати суми коштів на відрядження.

Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції.

Встановлено, що 01 січня 2014 року ОСОБА_3 був звільнений з посади головного конструктора конструкторського бюро по спецтехніці

ДП «Завод ім. Малишева» у зв'язку з виходом на пенсію.

Відповідно до довідки від 03 листопада 2014 року, виданої виконуючим обов'язки головного бухгалтера ДП «Завод ім. Малишева», ОСОБА_3 не виплачено заборгованість за відрядження у розмірі 1 070,31 дол. США, що складало 8 226 грн 98 коп.

Згідно з актом від 01 січня 2012 року про виділення до знищення документів по бухгалтерському обліку по упр. 17 Група розрахунків по відрядженням та касовим операціям встановлено, що були знищені авансові звіти по відрядженням за кордон за 2006 рік, прибуткові та видаткові касові ордери по доларам США за 2006 рік.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 грудня

2011 року відкрито провадження у справі за позовом до ДП «Завод

ім. Малишева» про банкрутство.

18 січня 2013 року ухвалою господарського суду Харківської області було затверджено реєстр вимог кредиторів ДП «Завод ім. Малишева» та визнано вимоги конкурсних кредиторів, що не були заявлені взагалі, погашеними, відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій, у зв'язку із службовим відрядженням. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з положеннями Інструкції про службові відрядження в межах України і за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від

13 березня 1998 року № 59 (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства, об'єднання, установи, організації на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи.

Витрати на відрядження особи, яка перебуває в трудових відносинах з платником податку, включаються до складу валових витрат платника податку лише за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, а саме: запрошень сторони, яка приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження; укладеного договору (контракту) та інших документів, які відрегульовують або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, які проводяться за тематикою, що стосується основної діяльності підприємства, яке відряджає працівника.

Підприємство, що відряджає працівника, здійснює реєстрацію особи, яка вибуває у відрядження, у спеціальному журналі за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції.

Підтверджуючими документами є розрахункові документи відповідно до Законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відомості про вартість понесених витрат у зв'язку з відрядженням, їх складових частин та докази невиплати вказаних сум позивачу, а також беручи до уваги те, що ОСОБА_3 із заявою про включення його до реєстру кредиторів в межах розгляду справи про визнання ДП «Завод ім. Малишева» банкрутом не звертався, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність позовних вимог ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, вірно застосував норму права, яка підлягає застосуванню, надав оцінку наявним в матеріалах справи доказам, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

При цьому доводи ОСОБА_3 про те, що відшкодування добових витрат не потребує спеціального документального підтвердження, є безпідставними з огляду на те, що вимоги про відшкодування добових витрат не заявлялись в суді першої інстанції, докази розрахунку заборгованості з оплати витрат пов'язаних із відрядженням позивача, у сумі 1 070,31 дол. США, із зазначенням складових частин таких витрат, відсутні.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович