У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області про визнання договору про передачу права власності на земельну ділянку недійсним та визнання права власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою заступника прокурора Донецької області на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 04 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що йому на праві приватної власності належала земельна ділянка загальною площею 7,6568 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 09 квітня 2008 року між ним та Новоандріївською сільською радою Волноваського району Донецької області було укладено договір про добровільну відмову від права приватної власності на вказану земельну ділянку з передачею її у власність територіальній громаді Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області. Протягом всього часу він продовжував користуватися своєю земельної ділянкою та тільки в 2015 році дізнався, що земельна ділянка йому не належить.

Посилаючись на те, що добровільного волевиявлення на припинення права власності на земельну ділянку у нього не було, а договір про припинення права власності він вчинив під впливом помилки, оскільки вважав його тимчасовим, просив визнати вказаний договір недійсним та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 7,6568 га, із яких: 7,4998 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та 0,1570 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташовані на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 04 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано укладений 09 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та Новоандріївською сільською радою Волноваського району договір про передачу права власності на земельні ділянки у зв'язку з добровільною відмовою від них власника земельних ділянок, посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Радіоновим Ю.В., щодо земельних ділянок площею 7,6568 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району, кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2, зареєстрований 09 квітня 2008 року в Державному реєстрі договорів, недійсним.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальним розміром 7,6568 га, із яких:7, 4998 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та 0,1570 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташовані на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області.

У касаційній скарзі заступник прокурора Донецької області просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спірний договір укладений внаслідок помилки, оскільки позивач вважав його тимчасовим та таким, що не призведе до припинення його права власності на земельну ділянку.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Ухвала апеляційного суду вказаним вимогам не відповідає.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Установлено, що ОСОБА_3 мав на праві приватної власності земельну ділянку розміром 7,6568 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстровану на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого Волноваською райдержадміністрацією Донецької області 24 січня 2008 року, на підставі рішення Волноваського районного суду від 29 грудня 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 07, кадастровий номер НОМЕР_1.

09 квітня 2008 року між ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності, посвідченої 28 лютого 2008 року приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Родіоновим Ю.В від імені ОСОБА_3, та Новоандріївською сільською радою Волноваського районну Донецької області, в особі сільського голови ОСОБА_7, було укладено договір про добровільну відмову від права приватної власності на земельні ділянки загальним розміром 7,6568 га, кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2, з передачею права власності на цю земельну ділянку територіальній громаді Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області.

На виконання зазначеного договору про передачу в комунальну власність Новоадріївська сільська територіальна громада в особі Новоадріївської сільської ради отримала державний акт серії НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку 7,6568 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 06.

Згідно із положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 142 ЗК Україниприпинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вищезазначені положення норм матеріального закону судом першої інстанції враховано не було, на порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України не встановлено, з яких обставин виходили сторони оспорюваного правочину, укладаючи його, та щодо яких саме умов правочину помилявся ОСОБА_3, чи є ці умови істотними та якими доказами підтверджені позовні вимоги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України доводів апеляційної скарги прокурора Волноваського району Донецької області та докази, надані на її обґрунтування, належним чином не перевірив та не звернув уваги на те, що заявою від 28 січня 2008 року ОСОБА_3 добровільно відмовився від права власності на земельну ділянку, вказавши, що така відмова відповідає його інтересам, не є фіктивною та є дійсним наміром створити для себе правові наслідки, передбачені цією відмовою, і така відмова відповідає його волевиявленню, а тому застосування судом норм ст. 229 ЦК України є передчасним.

Крім того, апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_3 довіреністю від 28 лютого 2008 року уповноважив ОСОБА_5 бути його представником щодо вирішення питання добровільної відмови від права власності на спірну земельну ділянку та перевірив, чи на час підписання договору вказана довіреність позивачем не відкликалась та не скасовувалась.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору і ці порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак