Номер провадження: 22-ц/785/1148/17
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.

у відкритому судовому засідання

розглянула апеляційні скарги: ОСОБА_2, представника Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський»,

на рішення Київського районного суду м. Одеса від 07.11.2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський»

про стягнення середнього заробітку за час затримки, -

ВСТАНОВИЛА:

03 серпня 2016 року позивач, ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеса до відповідача, Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що з 28.10.1988 року він працював лікарем - невропатологом, обіймав посаду завідуючого новоствореним відділенням ранньої реабілітації гострих цереброваскулярних захворювань. 02.03.2015 року позивача було звільнено з роботи на підставі ст. 40 п1 КЗпП України.

Рішенням Київського районного суду м. Одеса від 17.08.2015 року в позові ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовлено..

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.12.2015 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Позивача поновлено на роботі, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 5257,20грн., у відшкодування моральної шкоди 3000грн., всього 8257,20 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

ОСОБА_2 посилається на те, що рішення апеляційного суду в частині виплати грошових коштів за час вимушеного прогулу, у відшкодування моральної шкоди виконано.

Рішення суду в частині його поновлення на роботі не виконується, з 23.12.2015 року він не працює, вважає, що продовжує перебувати у вимушеному прогулі, просив:

виплатити йому середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду, при розрахунку суми врахувати розмір мінімальної заробітної плати, яка гарантується державою, за розрахунком ОСОБА_2 ця сума складає 10281,39 грн.;

у відшкодування моральної шкоди стягнути 30000 грн.;

зобов'язати відповідача оплачувати йому вимушений прогул у розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно по час поновлення його на роботі;

покласти на керівника установи вину у затримці виконання рішення суду про його поновлення на роботі.

За змістом заперечень представника ДП «Клінічний санаторій «Лермонтовський» посада ОСОБА_2 була скорочена, він пропустив строк звернення до суду з вказаними вимогами.

Рішенням суду першої інстанції від 07.11.2016 року вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Суд стягнув з санаторія на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 5551,52 грн. у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Судом вирішено питання щодо судових витрат (а.с.33-35,38).

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить змінити рішення, оскільки він не погоджується із розрахунком суми, яка йому призначена до стягнення з відповідача по середньому заробітку за весь час затримки виконання рішення, з висновком суду в частині суми моральної шкоди, просить задовольнити його вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт, представник відповідача, вважає, що позивач пропустив строки звернення до суду, просить скасувати рішення суду, в позові ОСОБА_2 відмовити.

Для перевірки доводів апелянтів, судова колегія витребувала з місцевого суду матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ДП «Клінічний санаторій «Лермонтовський» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з Приморського відділу державної виконавчої служби ОМУЮ постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення суду від 22.12.2015 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, заслухавши доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, оглянувши матеріали, які були витребувані, колегія дійшла наступного висновку.

На підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 22.12.2015 року задоволено частково позов ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. ОСОБА_2 поновлено на роботі, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 5257,20 грн., у відшкодування моральної шкоди 3000 грн., всього 8257,20 грн. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.13-14).

Постановою старшого державного виконавця Приморського відділу ДВС від 16.03.2016року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/3578/15ц, щодо стягнення з ДП «Клінічний санаторій «Лермонтовський» середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди - вимоги виконавчого документа боржником виконані в повному обсязі у строк, наданий для самостійного виконання .

Постановою старшого державного виконавця Приморського відділу ДВС від 15.03.2016року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/3578/15ц, в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді лікаря - невропатолога відділення реабілітації хворих з ЦВП ДП «Клінічний санаторій «Лермонтовський» - в результаті вжитих виконавцем заходів рішення боржником не виконано.

Таким чином, боржник, ДП «Клінічний санаторій «Лермонтовський» з 23.12.2015 року не виконує рішення апеляційного суду Одеської області в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглянув трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, затримка виконання власником рішення суду про поновлення на роботі породжує для організації, установи певні наслідки, вони зобов'язані сплатити працівнику середній заробіток за весь час затримки. виконання рішення.

Виплата середнього заробітку, це санкція для підприємства, установи за невиконання рішення суду, відносини між сторонами, ОСОБА_2 (стягувач) та ДП « Клінічний санаторій «Лермонтовський» (боржник) перейшли в стадію виконання рішення.

Дав оцінку доказам, що зібрані у справі, враховуючи вимоги ст. 236 КЗпП України, колегія дійшла висновку щодо обґрунтованості вимог ОСОБА_2 відносно якого ДП «Клінічний санаторій «Лермонтовський» не виконує рішення про його поновлення на роботі, про стягнення з боржника середнього заробітку за час затримки.

ОСОБА_2 просив стягнути з боржника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, при розрахунку вважає необхідним врахувати суму мінімальної заробітної плати, яка гарантується державою.

По матеріалам справи встановлено, що ОСОБА_2 працював лікарем невропатологом у Лермонтовському санаторії з жовтня 1988 року.

З квітня 2014 року ОСОБА_2 працював на 0,25 ставки (наказ знаходиться в матеріалах справи про поновлення на роботі, (а.с.41), з наказом він був ознайомлений Відсутні будь - які докази того, що ОСОБА_2 був переведений на повну ставку лікаря, або на 0,5 ставки. . На підставі наказу №19 к від 27.02.2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади, яку він обіймав, з посади лікаря на 0,25ставки. (Посадовий оклад 1835 грн. на місяць з доплатою 15 відсотків за роботу в шкідливих умовах , що складає 527,56 грн. на місяць.)

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 22.12.2015 року було проведено з урахуванням навантаження лікаря ОСОБА_2 0,25 ставки.

Розрахунок наведено в рішенні апеляційного суду Одеської області від 22.12.2015року яке є чинним.

Відповідно до вимог ст. 61ч 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

При вирішенні вимог ОСОБА_2 про стягнення з ДП «Клінічний санаторій «Лермонтовський» середнього заробітку за весь час затримки суд першої інстанції врахував суму середнього заробітку, який отримав ОСОБА_2 безпосередньо перед звільненням, те, що фактично отримував він отримував. Виплата суми мінімальної заробітної плати гарантується державною для працюючих працівників.

З 23.12.2015 року по 07.11.2016 року ( час ухвалення рішення, 221 робочий день ) це складає суму 5551,52 грн . Колегія з вказаним висновком суду погоджується, і вважає, що при виплаті ОСОБА_2 вказаної суми з неї належить стягнути обов'язкові платежі до державного бюджету.

Судом відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача оплачувати і в подальшому середній заробіток за весь час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, про покладання на керівника установи вини у затримці виконання рішення суду про його поновлення на роботі.

Колегія з вказаним висновком місцевого суду погоджується.

Відносини між ОСОБА_2 та ДП «Клінічний санаторій «Лермонтовський» знаходяться на стадії виконання рішення суду, яке набрало чинності.

Всі питання щодо виконання рішення суду вирішуються на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Стаття 236 КЗпП України передбачає ступень відповідальність організації, установи за затримку виконання рішення суду, з боржника стягується середній заробіток або різниця в заробітку за весь час затримки. Тобто, мають бути реальні докази тому, що рішення не виконано, стягнення середнього заробітку наперед, законом не передбачено.

Рішенням суду з ДП «Клінічний санаторій «Лермонтовський» на користь ОСОБА_2 стягнуто у відшкодування моральної шкоди 2000грн. з посиланням на вимоги ст. 237-1 КЗпП України.

Колегія з вказаним висновком суду не погоджується. Стаття 237-1 КЗпП України регулює трудові відносини між працівником та підприємством, установою, організацією. Відносини між ОСОБА_2 та санаторієм перейшли в стадію виконання рішення, тому при вирішенні спору щодо виконання рішення не може бути застосована ст. 237-1 КЗпП України. Рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про відмову в цій частині вимог.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір, цей орган виносить ухвалу про виплату працівнику середнього заробітку за час затримки. Трудовий спір розглядав суд, відповідно заяву про виплату працівнику середнього заробітку за час затримки розглядає суд. Винесення судом рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 не є порушенням норм процесуального права. Розглянувши апеляційні скарги, колегія також виносить рішення.

При подачі заяви ОСОБА_2 був звільнений від сплати судового збору, тому сума судового збору на користь держави стягується з ДП «Клінічний санаторій «Лермонтовський».

Керуючись ст. ст. 303,307ч1п2,309ч1п.п.3,4,316,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, апеляційну скаргу представника Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздоровниця» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеса від 07.11.2016 року в частині вимог ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздоровниця» про стягнення середнього заробітку при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі змінити.

Стягнути з Дочірнього підприємства « Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздоровниця» (Код ) на користь ОСОБА_2 середній заробіток за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 23 грудня 2015року по 07 листопада 2016 року включно у розмірі 5551,52 грн. з відрахуванням із вказаної суми обов'язкових платежів до державного бюджету.

Рішення Київського районного суду м. Одеса від 07.11.2016 року в частині вимог ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздоровниця» про відшкодування моральної шкоди скасувати.

В вимогах ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздоровниця» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення Київського районного суду м. Одеса від 07.11.2016 року в частині відмови у вимогах ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства « Клінічний санаторій Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздоровниця» про зобов'язання відповідача оплачувати йому вимушений прогул у розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно по час поновлення його на роботі; покладання на керівника установи вини у затримці виконання рішення суду про поновлення на робот залишити без змін.

Стягнути з Дочірнього підприємства « Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздоровниця» (Код ) на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення набуває чинності негайно після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Н.Д. Плавич

Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков