Справа № 359/2124/17 Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/4928/17 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 45 19.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право на користування житловим будинком,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просили визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в житловому будинку по АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вони, позивачі по справі, є співвласниками зазначеного будинку, в якому зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2015 року шлюб між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 був розірваний, при цьому відповідачі не проживають за місцем реєстрації з квітня 2015 року. Враховуючи те, що відповідачі не проживають в будинку за місцем реєстрації та не користуються ним, позивачі просили суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2017 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування житловим будинком по вулиці Банківській, 25 в м. Борисполі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1: ОСОБА_3 належить 11/15 часток, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - по 2/15 частки в цьому об'єкті нерухомого майна. Ці обставини підтверджуються копією договору дарування (а.с.11-12) та копіями свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.5-10).

11 липня 2003 року ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_2, після чого ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_6 вселились в житловий будинок по АДРЕСА_1 та зареєстрували в ньому своє місце проживання, що підтверджується копією прибудинкової книги (а.с.19-20).

Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 2 червня 2015 року (а.с.16) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності того факту, що відповідачі не проживають у будинку за місцем реєстрації більше року без поважних причин, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не проживають в спірному будинку понад один рік без поважних причин, що підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, які підтвердили той факт, що ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_6 в будинку за місцем реєстрації не проживають з травня 2015 року, будинок залишили з власної волі і проживають в іншому місці.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Виходячи з принципу диспозитивності в цивільному процесі, відповідачами суду мали бути надані докази на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої заперечення проти позову, що ними зроблено не було. При цьому самі відповідачі в своїх письмових запереченнях зазначали, що вони користуються житловим приміщенням не на постійній основі, але регулярно, що, на їхню думку, тотожне поняттю проживання в приміщенні.

Враховуючи доведеність в судовому засіданні підстав позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ненадання відповідачами доказів на спростування обставин, на які посилались позивачі, як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав до його задоволення.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: