Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/588/17
Провадження №: 2/332/381/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

Головуючого - судді: Федоренка О.І.;

при секретарі: Євдокимовій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що з 02.06.2007 року по 18.10.2016 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 Під час шлюбу сторонами було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 з посиланням на статті 57,60 та 70 СК України, просить суд, оскільки добровільно, позасудовим шляхом сторони поділити майно не в змозі, розділити спільне майно наступним чином: визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, іншу частину квартири залишити за ОСОБА_2

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування, просять позов задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що згодні на поділ зазначеної квартирі тільки за умови сплати позивачкою частини вартості квартири ОСОБА_2, яку подружжя продало під час шлюбу.

Вислухавши пояснення, перевіривши докази, суд встановив певні юридичні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів.

Як встановлено в судовому засіданні й проти чого не заперечують сторони, вони перебували у шлюбі з 02 червня 2007 року по 18 жовтня 2016 року, шлюб розірвано за рішенням суду (а.с.8).

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Сторони не заперечують, що на час розгляду справи з майна, яке було придбано під час шлюбу залишилась квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч.1 ст.190 ЦК України майном, як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Згідно договору купівлі-продажу від 17.04.2012 року № 667 посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. на ім'я ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_1 (а.с.66-67).

За змістом ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.60 СК України суд вважає, що квартира АДРЕСА_1 придбана за спільні кошти подружжя, оскільки доказів походження грошових коштів за які була придбана зазначена квартира, від інших джерел судові не надано.

Щодо посилання відповідача на умову сплати частини вартості квартири, яку подружжя продало під час шлюбу, суд приходить до висновку, що зазначена квартира не стосується предмету розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Доказів, які б давали право судові відступити від принципу рівності часток спільної власності подружжя, судові не надано.

Судові не надано доказів можливості фактичного розподілу квартири, суд вважає спірну квартиру неподільною річчю.

Відповідно до ч.2 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

На підставі вищезазначеного, суд визнає ідеальні частки квартира АДРЕСА_1 по 1/2 частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожному, та залишає вказану квартиру в спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Таким чином, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 30.03.2017 року встановлені заходи забезпечення позову накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, номер облікової картки платника податку НОМЕР_1, які, відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст.60,70,71 СК України, ст.190 ЦК України, ст.ст.10,11,14,57-60,154,174, 208-209,212-215,218,294 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Припинити за ОСОБА_2, номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 право власності на 1/1 частину квартири АДРЕСА_1.

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Заводського районного суду міста Запоріжжі від 30.03.2017 року, якою накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу

протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.І. Федоренко