Справа № 344/1328/14-ц
Провадження № 22-ц/779/949/2017
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.

секретарів Турів О.М., Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в Івано-Франківській області, ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Долинському районі Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Івано-Франківській області від 30.12.2013 року його звільнено з посади завідувача сектору відшкодування шкоди та медико-соціального обслуговування потерпілих у зв»язку з систематичним невиконанням без поважних причин покладених на нього трудових обов»язків та розголошення персональних даних потерпілого на виробництві ОСОБА_5

Позивач, посилаючись на те, що він не поширював жодних персональних даних ОСОБА_5, а відповідачем не було чітко визначено в чому саме полягає порушення ним вимог законодавства щодо розголошення персональних даних про особу чи розголошення конфіденційної інформації, вважає звільнення з роботи незаконним та просив визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення від 30.12.2013 року, поновити його на посаді завідувача сектору відшкодування шкоди та медико-соціального обслуговування потерпілих ВВД ФСС НВВ ПЗ України в Долинському районі, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку та 3000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в Івано-Франківській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 31.12.2013 р. по 28.01.2015 в сумі 57765,65 грн до дня ухвалення рішення без утримання обов`язкових платежів, про покладення на відповідача обов`язку сплатити платежі, про визнання незаконним та скасування наказу №48-К від 30/12/2013 р. про звільнення з роботи, поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 3000 грн.

Представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на дане рішення подала апеляційну скаргу в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта зазначила, що наказ №48-К Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Івано-Франківській області про звільнення з роботи ОСОБА_2 за систематичне невиконання ним без поважних причин покладених трудових обов»язків та розголошення персональних даних щодо потерпілого на виробництві ОСОБА_5 є незаконним та необґрунтованим.

ОСОБА_2 не погоджується з висновками викладеними відповідачем в акті службового розслідування від 20.12.2013 року.

Так, в протоколі засідання комісії по трудових спорах від 06.12.2013 року вказується на те, що довідка про середню заробітну плату ОСОБА_5, на думку відповідача, є персональними даними, а тому є конфіденційною інформацією і не може вільно поширюватись. Актом службового розслідування було начебто встановлено факт розголошення ОСОБА_2 особистих даних потерпілого ОСОБА_5

Згідно акту службового розслідування та протоколу КТС відповідачем не вказано яке саме порушення вчинено ОСОБА_2, розголошення персональних даних про особу чи розголошення конфіденційної інформації про особу, оскільки ним жодних відомостей які становлять персональні дані ОСОБА_5 поширено не було.

Як зазначено у ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» а саме, що поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Як вбачається із змісту даної статті ОСОБА_2 при захисті своїх трудових прав жодних правових норм в сфері використання персональних (особистих) даних особи порушено не було, що власне свідчить про незаконність, безпідставність та необґрунтованість оскаржуваного наказу.

Представник апелянта також зазначила, що Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Івано-Франківській області видано наказ №48-К в період тимчасової непрацездатності ОСОБА_2 30 грудня 2013 року, оскільки саме в цей день позивачу було відкрито лікарняний лист, що підтверджується листком непрацездатності ОСОБА_2 від 30.12.2013 року.

Посилаючись на зазначені обставини, представник апелянта просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених в ній підстав.

Представники відповідачів заперечили доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді завідувача сектору відшкодування шкоди та медико-соціального обслуговування потерпілих відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Долинському районі.

Наказом Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в Івано-Франківській області від 03.10.2013 року позивачу оголошено догану за неналежне виконання трудових обов`язків.

Не погоджуючись із наказом про накладення дисциплінарного стягнення, ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про його скасування, однак рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 червня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання частково незаконним та скасування наказу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в Івано-Франківській області №76-ОС від 03.10.2013 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани відмовлено (т. а.с.143-148)

Наказом Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в Івано-Франківській області від 30.12.2013 р позивача звільнено з посади завідувача сектору відшкодування шкоди та медико-соціального обслуговування потерпілих ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Долинському районі за систематичне невиконання працівником обов`язків, передбачених трудовим договором, без поважних причин. Пунктом 2.4. наказу зобов`язано начальника ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Долинському районі виплатити відповідачу компенсацію за 22 календарні дні невикористаної відпустки.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до вимог ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення догана; звільнення.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для видачі наказу про звільнення з роботи ОСОБА_2 послужив акт проведеного службового розслідування комісією відповідача від 20 грудня 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_2 без отримання особистої згоди потерпілого на виробництві ОСОБА_5 розповсюдив персональні дані, чим порушив права застрахованої особи та вимоги Закону України «Про захист персональних даних» та накази по установі щодо захисту персональних даних осіб.

Судом встановлено, що наказом відділення виконавчої дирекції №88-ВД від 20.12.2011 року на очолюваний позивачем сектор покладено обов`язок забезпечити збереження персональних даних потерпілих, які звертаються до відділення, а наказом ОСОБА_3 виконавчої дирекції №74-ВД від 22.08.2012 року на ОСОБА_2 покладено обов`язок забезпечити збереження персональних даних потерпілих, які звертаються до відділення.

ОСОБА_2, як завідувач сектору, відповідно до п.3 Положення про сектор, вів облік потерпілих на виробництві, оформляв та супроводжував особові справи потерпілих на виробництві та членів їх сімей, а відповідно до п.7 цього Положення забезпечував зберігання персональних даних про фізичних осіб - потерпілих на виробництві або членів їх сімей шляхом отримання їх згоди або згоди законних представників на обробку персональних даних, які містяться в справах про страхові виплати потерпілих та в базі даних «Реєстр потерпілих».

На підставі представлених сторонами доказів судом першої інстанції встановлено, що після накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, ОСОБА_2 повторно грубо порушив свої посадові обов`язки та права особи, яка звернулась до відповідача у спосіб поширення особистої інформації про потерпілого, без його згоди на це. Також встановлено, що про порушення своїх прав потерпілий ОСОБА_5 подав до відповідача відповідну заяву.

Посилання апелянта на те, що надана ним інформація щодо ОСОБА_5 не містить персональних даних про його особу, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 року № 2-рп/2012 інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров»я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування і т.п.

Як на підставу неправомірного звільнення з роботи позивач посилався також на те, що звільнення мало місце в період його тимчасової непрацездатності. На підтвердження своїх вимог ОСОБА_2 надав копію листка непрацездатності Долинської поліклініки №335888, згідно якого позивач звернувся для його видачі 30 грудня 2013 року, причина непрацездатності загальне захворювання та був звільнений від роботи в період 30 грудня 2013 року до 03січня 2014 року, з 04 січня 2014 року до 08 січня 2014 року, 09 січня 2014 року та рекомендовано стати до роботи 10 січня 2014 року, при цьому листок містить неодноразові виправлення без їх застереження особою, яка його видала. (а.с.18)

Відповідно до положень ч.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

З огляду на зазначене працівник зобов»язаний повідомити працедавця щодо обставин його непрацездатності та надати відповідні докази з цього приводу.

У засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 підтримуючи доводи апеляційної скарги пояснив, що обставин щодо часу звернення до лікаря та стану свого здоров»я 30 грудня 2013 року не пам»ятає.

Разом з тим, із оглянутого у судовому засіданні оригіналу Журналу обліку виходу на роботу працівників відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Долинському районі вбачається, що ОСОБА_2 своїм власноручним підписом засвідчив факт перебування його на роботі 30 грудня 2013 року з 8.00 год. до 17.15 год.

Вказані обставини апелянт у засіданні апеляційного суду не заперечив.

Таким чином, зібраними доказами встановлено, що в день звільнення 30 грудня 2013 року ОСОБА_2 протягом робочого часу з 8.00 год. до 17.15 год. перебував на роботі, а тому звернувшись до лікаря з приводу захворювання в цей же день після робочого часу не дає підстав для висновку про звільнення його з роботи в період його тимчасової непрацездатності.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем правомірно застосовано до позивача догану та в наступному застосовано стягнення у формі звільнення за повторне порушення трудової дисципліни.

При звільненні дотримано вимоги трудового законодавства і отримано згоду профспілкового органу на звільнення позивача з роботи.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості, а тому підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_6

ОСОБА_7