Провадження № 2/325/260/2017
Справа № 325/674/17
15 червня 2017 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Пантилус О.П., при секретарі Орманджи Ф.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Приазовське Запорізької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку (далі ПАТ КБ) "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором;
Позивач просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначену заборгованість за кредитним договором і судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного вирішення справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась по невідомій причині, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена 10 червня 2017 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення рекомендованим листом, заяву про розгляд справи без її участі, а також, заперечень проти позову суду не надала.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин (ч.2ст.77 ЦПК України).
Виходячи з наведених норм процесуального закону суд вважає ОСОБА_1 належне повідомленою про розгляд справи та визнає її неявку без поважних причин.
Тому, згідно ст.ст. 157, 169, 224 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст.197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Під час розгляду справи встановлено, що 16 квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1, шляхом підписання сторонами заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, був укладений договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, обумовивши пунктами 3.2, 3.3 Умов і правил надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент.
Наведені обставини підтверджуються анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, названими Умовами та Правилами.
Згідно п.6.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, ОСОБА_1 з 16.04.2008 року скористалася коштами в межах кредитного ліміту, але зобов'язання по сплаті кредиту належним чином не виконувала, оскільки суми для погашення заборгованості вносились не регулярно та не в повному об'ємі. З 01.10.2014 року заборгованість за кредитом і нараховані банком проценти за використання кредиту взагалі не погашалися.
Згідно зі ст.ст.525-527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону або договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.
В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Доказів належного виконання зобов'язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.
Позивачем відповідно до умов договору та у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань з 01.10.2014 року по 31.03.2017 року нараховувалася пеня в розмірі по 100,00 грн. щомісячно.
Відповідачем будь яких заперечень щодо нарахування пені чи заяв про застосування строків позовної давності не надано.
Загалом заборгованість з пені, згідно розрахунку, станом на 31.03.2017 року складає 2999,03 гривень, яка заявлена в позовних вимогах і підлягає стягненню в повному розмірі.
Відповідно до умов зазначених в заяві позичальника, при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому із зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.
Пунктом 8.6. Умов надання банківських послуг, передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
Позивачем нарахований штраф в розмірі 250 грн. та 1123,54 грн (5% від суми заборгованості з тіла кредиту, не сплачених процентів та пені).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.
У зв'язку зі стягненням на користь позивача суми пені, то стягнення суми штрафів, які нараховані також за прострочення виконання грошового зобов'язання, суперечить ст.61 Конституції України, а тому в цій частині позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" судові витрати в розмірі 1507 (одну тисячу п'ятсот сім) гривень 83 копійки.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.П. Пантилус