Єдиний унікальний номер: 448/1111/16-ц
Провадження № 2/448/27/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25.09.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоус Ю.Б.,

при секретарі Шегинській Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Мостиської міської ради Львівської області, треті особи Мостиська державна нотаріальна контора, Мостиська РДА Львівської області і Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що будинковолодіння по вул.Веселій, 5 в с.Підліски Мостиського району Львівської області відносилося до суспільної групи "колгоспний двір" і станом на 15.04.1991року головою такого був ОСОБА_5, а членами вони (позивачі).

Стверджує, що ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 хоч були прописані за вищевказаною адресою, однак там не проживали і участі у веденні господарства не приймали. Зазначає, що спірний будинок належав їм (позивачам) та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, тобто по 1/5 ідеальній частині кожному.

Зазначає, що 12.11.1993 року ОСОБА_5 помер та за життя своїм майном не розпорядився. Вважають, що після смерті спадкодавця ОСОБА_5 вони (позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4М.) як спадкоємці першої черги спадкування за законом вступили в управління та володіння його спадковим майном (відповідно до вимог ст.549 ЦК України в редакції 1963р.), та стали власниками по 4/15 частин спірного будинковолодіння, а він (позивач) ОСОБА_2 є власником 3/15 (1/5) частин спірного будинковолодіння, як член колгоспного двору.

Стверджує, що вони, позивачі по справі, позбавлені можливості в повній мірі реалізувати свої спадкові права та оформити документи про право власності на вказане будинковолодіння в позасудовому порядку, оскільки на таке відсутні правовстановлюючі документи.

З огляду на наведені обставини, просять суд ухвалити рішення, яким визнати за ними (позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4М.) право власності на 4/15 ідеальних частини будинковолодіння за кожним, а за ним (позивачем ОСОБА_2Я.) право власності на 3/15 ідеальних частини будинковолодіння.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, однак в матеріалах справи міститься вимога, в якій такі просять розгляд вказаної справи проводити у їх відсутності, при цьому заявлені ними позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача Мостиської міської ради Мостиського району в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій зазначив, що проти зазначеного позову не заперечує.

Представник третьої особи Мостиської РДА Львівської області в судове засідання не зявився, а подав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності.

Представник третьої особи - Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просив розгляд вказаної справи проводити у його відсутності.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню з таких міркувань.

У ст.11 ЦПК України зазначається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004року. А у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема правила Цивільного кодексу Української РСР, в тому числі щодо прийняття спадщини.

Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а також ОСОБА_5, як члени колгоспного двору мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння), тобто кожен на 1/5 частину будинковолодіння по вул.Веселій, 5 в с.Підліски Мостиського району Львівської області.

12.11.1993р. помер ОСОБА_5, котрий за життя своїм майном, в тому числі, як вважає суд, 1/5 частиною зазначеного будинковолодіння, що належала йому як члену колгоспного двору, не розпорядився.

Спадкоємцями першої черги спадкування за законом спадщини, що відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_5, є: ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (дружина та діти спадкодавця), позивачі по справі.

У відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963року діями, що свідчать про прийняття спадщини, визнаються фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном або подання ним в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Суд приходить до висновку, що позивачі (ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4М.) у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вважаються такими, що прийняли спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_5

Кожен з них успадкував спадщину в рівних частках, в тому числі по 1/15 частині спірного будинковолодіння (1/5 : 3).

Після смерті ОСОБА_5 частка позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спірному будинковолодінні збільшилася до 4/15 частини такого кожному (1/5 частина, на яку кожен з них мав право як член колгоспного двору, + 1/15 частина, яку кожен успадкував в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2М.), а позивач ОСОБА_2 став власником 3/15 (1/5) частки вищевказаного будинковолодіння, як член колгоспного двору.

Слід зазначити і те, що ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, хоч і були станом на 15.04.1991 року прописані у спірному будинковолодінні (с.Підліски, вул.Весела, 5 Мостиського району), однак не проживали в такому і участі у веденні господарства не приймали, а тому, як вважає суд, не зберегли свого права на частку у майні двору.

Через відсутність правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити своїх спадкових прав.

Вищевказані обставини підтверджуються: заявами позивачів, заявою представника відповідача - Мостиської міської ради Мостиського району; заявами представників третіх осіб Мостиської РДА Львівської області та Мостиської державної нотаріальної контори; копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5; довідками з Підлісківської сільської ради Мостиського району; довідкою КП «Мостиське РБТІ»; іншими матеріалами справи.

Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивачки на спадкове майно не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачами у порядку спадкування за законом.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими.

Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до ст.58 ЦК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за позивачами права власності на спірне будинковолодіння по вул.Веселій, 5 в с.Підліски Мостиського району Львівської області, а саме: за позивачем ОСОБА_2 права власності на 3/15 (1/5) ідеальних частин, що належить йому як члену колгоспного двору, а за позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 4/15 ідеальних частин такого за кожним (1/5 частини, як членів колгоспного двору та 1/15 частини, які такі успадкували в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2М.)..

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст. 10, 11, 57-60, 197, 208, 209, 214-215, 218 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 4/15 ідеальних частин житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: с.Підліски, вул.Весела, 5 Мостиського району Львівської області.

Визнати за ОСОБА_3, право власності на 4/15 ідеальних частин житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: с.Підліски, вул.Весела, 5 Мостиського району Львівської області.

Визнати за ОСОБА_4, право власності на 4/15 ідеальних частин житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: с.Підліски, вул.Весела, 5 Мостиського району Львівської області.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на 3/15 ідеальних частин житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: с.Підліски, вул.Весела, 5 Мостиського району Львівської області.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Мостиський районний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_8

З оригіналом згідно:

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили

«__»__________________20___ р.

Суддя Ю.Б. Білоус