Ухвала

іменем україни

04 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКоротуна В.М.,
суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє через представника ОСОБА_8, на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що22 серпня 2009 року він передав ОСОБА_7 3 840 доларів США, які останній зобов'язувався повернути до 31 грудня 2009 року, про що склав розписку. Проте взяті на себе зобов'язання ОСОБА_7 не виконав, кошти не повернув.

У зв'язку з вищевикладеним позивач просив суд стягнути з відповідача 3 840 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 90 060 грн.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 просив скасувати судові рішення, ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем пропущено передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності звернення до суду з указаним позовом.

Такі висновки суду є правильними та відповідають встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено, що 22 серпня 2009 року ОСОБА_7 надав у позику ОСОБА_6 3 840 доларів США, які останній зобов'язувався повернути до 31 грудня 2009 року, про що склав відповідну розписку.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у місцевому суді до ухвалення рішення ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності до спірних правовідносин.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

При цьому згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей та його укладення у належній формі може бути підтверджено розпискою позичальника.

Судами встановлено, що надана до суду розписка містить строк виконання боргових зобов'язань - 31 грудня 2009 року. Відповідач жодних дій щодо повернення грошових коштів не вчиняв. Таким чином, право на позов у ОСОБА_6 виникло з моменту прострочення зобов'язання стосовно повернення коштів, а саме з 01 січня 2010 року, натомість з позовом він звернувся у січні 2016 року. За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач пропустив передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності, про застосування якого звернувся з заявою відповідач.

Доводи касаційної скарги про те, що строк виконання позикового зобов'язання неодноразово було продовжено в усній формі, необґрунтовані, а рішення суду відповідно до положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судом при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК Українияк підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а судові рішення - залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє через представника ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун
Судді:І.М. Завгородня Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович