Справа №487/3474/16-ц 11.10.2017 11.10.2017 11.10.2017
Провадження №22-ц/784/2161/17
Справа № 487/3474/16-ц
Провадження №22ц/784/2161/17 Головуючий у 1-ї інстанції Щербина С.В.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

11 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

із секретарем: Лептугою С.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3, та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 5 жовтня 2016 року

за позовом

ОСОБА_5

до ОСОБА_3

про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення позики в сумі 60 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 575 129 грн. 54 коп., посилаючись на укладення між сторонами у простій письмовій формі договору позики шляхом видачі відповідачем розписки.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 жовтня 2016 року, в якому усунуто описку ухвалою того ж суду від 5 грудня 2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено, ухвалено про стягнення на його користь з ОСОБА_3 60 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 575 129 грн. 54 коп., та 6 890 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення ним норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з неї на користь позивача 15 000,00 доларів США як суму, що залишилася від боргу за договором позики.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Так, за змістом статей 202, 203 ЦК України правочин має вчинятися за волевиявленням сторін з погодження усіх суттєвих умов у формі, встановленій законом.

Згідно із частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що на виконання домовленості сторін, позичальниця отримала від позикодавця грошові кошти в сумі 60 000,00 доларів США строком до 1 вересня 2013 року, що в подальшому підтверджено нею письмовою розпискою (а.с.245 ).

В той же час, на момент звернення ОСОБА_5 до суду з позовною заявою, у липні 2016 року, зобовязання за договором позики ОСОБА_3 не виконані, оскільки прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному розмірі.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку (частини 1, 3 стаття 545 ЦК України).

Тому доводи ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про часткове погашення нею боргу перед позивачем на суму 45 000,00 доларів США є безпідставними, оскільки наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування невиконаного нею зобовязання, а відсутність в ньому відміток щодо часткового погашення суми позики, не може спростовуватися за допомогою показань свідка, зокрема таким, який має зацікавленість у розгляді спору на користь боржника.

Посилання апелянта на можливість зясування місцевим судом обставин щодо часткового виконання нею як боржником зобовязання, у випадку особистої явки у судове засідання кредитора, є припущенням і не ґрунтуються на нормах процесуального права.

За такого, суд першої інстанції, в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази і дійшов вірного висновку, що відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України сторони уклали договір позики, якій оформили в простій письмовій формі, та зобовязання за ним позичальницею до наступного часу належним чином не виконано.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, не спростовують висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення, ухваленого з додержанням вимог матеріального і процесуального права. В звязку з чим, апеляційна скарга в силу частини 1 статті 308 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 5 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді