Номер провадження: 22-ц/785/1856/17
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2, про визнання припиненим договору поруки, за апеляційними скаргами представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.06.2016 року,

встановила:

31.07.2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ « ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за Кредитним договором №СМ-SМЕ-503/220/2008 від 04.08.2008 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №СМ-SМЕ-503/220/2008 відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 183000,00 доларів США, що підтверджується кредитною заявою від 04.08.2008 року, на умовах зазначених в кредитному договорі зі сплатою 6% річних з щомісячною сплатою відповідної частини кредиту у розмірі та строки визначені графіком повернення кредиту, остаточна дата повернення кредиту 04.08.2016 року. В забезпечення належного виконання умов кредитного договору 04.08.2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №SR-SME 503/220/2008. Банк виконав покладені на нього зобов'язанні за кредитним договором, надавши позичальнику грошові кошти у сумі 183000,00 доларів США, а позичальник в свою чергу не виконує належним чином покладені на нього кредитним договором зобов'язання з повернення позичених коштів, у зв'язку з чим у відповідачів перед банком утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 23.02.2015 року становить 2423663,07 грн., з яких заборгованость за кредитом у розмірі 74866,74 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 04.06.2014 року по 25.12.2014 року у розмірі 5279,11 доларів США, що у цілому складає заборгованість у розмірі 80145,85 доларів США, що з урахуванням курсу валют на 23.02.2015 року складає суму 2232742,68 грн., та пеня за прострочення виконання зобов'язань за період з 25.12.2014 року по 23.02.2015 року у розмірі 190920,39 грн. В добровільному порядку зазначені кредитні кошти боржником не повертаються, що стало причиною для звернення з відповідним позовом до суду.

В свою чергу, заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 14.12.2015 року звернулась до суду з зустрічним позовом до ЗАТ «ОТП Банк», в якому з посиланням на ч.4 ст. 559 ЦК України просить визнати договір поруки від 04.08.2008 року № SR-SME 503/220/2008 припиненим.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.06.2016 рокупозовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №CM-SME-503/220/2008 від 04.08.2008 року у вигляді заборгованості за кредитом у розмірі 74866,74 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 04.06.2014 року по 25.12.2014 року у розмірі 5279,11 доларів США, що у цілому складає заборгованість у розмірі 80145,85 доларів США, що з урахуванням курсу валют на 23.02.2015 року складає суму 2232742,68 грн., та пеню за прострочення виконання зобов'язань за період з 25.12.2014 року по 23.02.2015 року у розмірі 190920,39 грн., а всього 2423663,07 грн. У задоволені позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат з ОСОБА_3 відмовлено.Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено та визнано припиненим договір поруки №SR-SME503/220/2008, який укладений 04.08.2008 року від імені ОСОБА_3 з ЗАТ «ОТП Банк». Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких посилалися на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_4 просить рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 та у частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове про задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у повному обсязі та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції помилково застосовано ч. 4 ст. 559 ЦК України та не враховано те, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачами зобов'язань за кредитним договором 19.02.2015 року, у відповідності до кредитного договору та договору поруки, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» реалізувало своє право на повне дострокове стягнення та змінило строки виконання зобов'язань, направивши позичальнику та поручителю досудові вимоги про повне дострокове виконання зобов'язань, які згідно договору підлягали виконанню боржником протягом 30 днів з моменту надсилання, поручителем - протягом 3 днів. Враховуючи строк, що надавався відповідачам для виконання вимоги у позасудовому порядку, днем настання строку виконання цього зобов'язання для ОСОБА_5 є 19.03.2015 року, а для ОСОБА_3 - 22.02.2015 року, позов було пред'явлено 31.07.2015 року, тобто у межах строку, визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України. Крім того ОСОБА_4 зазначила, що зі змісту рішення суду першої інстанції незрозуміло, яку саме дату та у зв'язку з чим суд першої інстанції вважає днем настання строку виконання зобов'язання у розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення в частині задоволення первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у задовлені заявлених ТОВ «ОТП Факторинг Україна» позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що на його думку умови Кредитного договору № СМ-8МЕ503/220/2008 від 07.10.2008 року суперечать нормам чинного законодавства, оскільки він не був повідомлений про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». Також зазначив, що вчинення правочину з використанням не чесної підприємницької діяльності, відсутністю у банку на момент укладення Кредитного договору індивідуальної ліцензії Національного банку України, яка передбачена п.п. «г» п. 4 ст. 5 п. 4 ст. Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», і яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні своїх зобов'язань за кредитним договором, є підставою для розірвання спірного Кредитного договору. У зв'язку із склавшеюся кризовою ситуацією в країні та скрутним матеральним становищем він на даний час не має можливості сплачувати платежі у відповідності до умов договору, які змінилися в односторонньому порядку банком.

Відповідачі та їх представники в судове засідання не зявились, подали клопотання про відкладення розгляду справи узвязку із заміною чергового представника, який захворів, причини своєї неявки в судове засідання не повідомили.

Колегія суддів відхилила клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на те, що справа в провадженні апеляційного суду перебуває з 21.07.2016 року, відповідачі не одноразово не зявлялись в судове засідання та подавали клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату з посиланням на хворобу представників (т.2, а.с.1, 19, 201, т.3 а.с.11, 23, 26).

Відповідно до ст.303-1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду, отже врахувавши термін розгляду справи, поведінку відподвіачів, колегія суддів вважає клопотання таким, що спрямоване на затягування строків розгляду справи та порушення прав позивача на судовий захист.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовних заяв та доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 - відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Суд встановив, що 04.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правнаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №СМ-SМЕ-503/220/2008 відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 183000,00 дол. США, що підтверджується кредитною заявою від 04.08.2008 року, на умовах зазначених в кредитному договорі зі сплатою 14 % річних з щомісячною сплатою відповідної частини кредиту у розмірі та строки визначені графіком повернення кредиту, остаточна дата повернення кредиту 04.08.2016 року (т.1 а.с. 6-15).

Банк виконав умови кредитного договору надавши позичальнику кредитні кошти у розмірі 183000,00 дол. США. Однак, відповідач не виконав перед позивачем своїх зобов'язань по укладеному договору, у зв'язку з чим у відповідача перед банком утворилась заборгованість яка станом на 23.02.2015 року становить 2423663,07 грн., з яких заборгованості за кредитом у розмірі 74866,74 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 04.06.2014 року по 25.12.2014 року у розмірі 5279,11 доларів США, що у цілому складає заборгованість у розмірі 80145,85 доларів США, що з урахуванням курсу валют на 23.02.2015 року складає суму 2232742,68 грн., та пеня за прострочення виконання зобов'язань за період з 25.12.2014 року по 23.02.2015 року у розмірі 190920,39 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості (т.1 а.с.37-38).

На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно до ст. 546 ЦК України, зобов'язання може забезпечуватись зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ст. 549 ЦК України).

Суд прийняв до уваги той факт що, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли права вимоги за кредитним договором № СМ-SМЕ-503/220/2008 від 04.08.2008 року від ПАТ «ОТП Банк» у зв'язку з укладанням договору факторингу без номеру від 21.12.2015 року з ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Таким чином до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитним договором № СМ-SМЕ-503/220/2008 від 04.08.2008 року.

Оскільки ОСОБА_2 свої зобов'язання по сплаті заборгованості за крединтним договором належним чином не виконує, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову про стягнення з останього заборгованість у розмірі 2423663,07 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляната, що умови Кредитного договору № СМ-8МЕ503/220/2008 від 07.10.2008 року суперечать нормам чинного законодавства, оскільки він не був повідомлений про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів», вчинення правочину з використанням не чесної підприємницької діяльності, що є підставою для розірвання спірного Кредитного договору, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.11.2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.06.2017 року, яким у задовленні позову про ОСОБА_2 про визання договорів недійсними, повернення безпідставно отриманих коштів, відмовлено.

Посилання апеляната на відсутність у банку на момент укладення Кредитного договору індивідуальної ліцензії Національного банку України, яка передбачена п.п. «г» п. 4 ст. 5 п. 4 ст. Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», і яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні своїх зобов'язань за кредитним договором, спростовуєть матеріалами справи, а саме т. 2 а.с. 67- 70.

Також колегія суддів відхиляє розрахунки апелянта, щодо розміру заборгованості, як очевидно невірні, оскільки розрахунок зроблений із застосуванням за весь період обслуговування кредитної заборгованості курсу долару США, який діяв на момент укладення договору, а саме 4,81 грн. за 1 долар США, тоді як згідно із положеннями п. 3.5 Додаткового договору №1 від 04.02.2014 року до Кредитного договору, позичальник приймає на себе ризик виконання умов договору у разі істотної зміни обставин, якими керувались сторони під час укладення Кредитного договору. Таким чином, застосування під час розрахунків до всього періоду кредитування курсу валют, що діяв на день укладення договору є неправильним.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 висновки суду першої інтстанції про стягнення з нього заборгованості не спростовують, а тому рішення в цій частині необхідно залишити без змін.

Разом з тим, відмовляючи у солідарному стягненні з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання припиненим договору поруки, суд першої інстанції, керуючись ч.4 ст.559 ЦК України, вважав, що порука ОСОБА_3 за зобов'язанням ОСОБА_2 припинена.

Проте з таким висновком районного суду погодитись не можна з огляду на таке.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору 04.08.2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № SR-SME 503/220/2008, відповідно до п.3.1. якого у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині, також відповідно до п.3.2 умов якого поручитель приймає на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (чч.1, 2 ст.554 ЦК України).

Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори.

Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається.

Відповідно до п. 4.1. вказаного договору поруки договір набуває чинності з моменту його підписання. Сторони, керуючись умовами частини четвертої ст. 559 ЦК України встановили, що відповідно до п.4.2 строком припинення поруки, встановленої цим договором є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З матеріалів справи вбачаєть, що позивач скористався своїм правом та змінив строк виконання основного зобов'язання, надіславши про це письмові вимоги 06.02.2015 року (т. 1 а.с. 33, 35).

Згідно п. 1.9.1 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового викоання Боргових зобов'язань в цілому або визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим Договором. При цьому, зобов'язання Позичальника щодо дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника відповідної Вимоги.

Як вже було зазначено, вимоги щодо дострокового виконання боргових зобов'язань були надіслані 06.02.2015 року, таким чином, у розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука могла вважатися припиненою 06.08.2015 року, разом з тим позивач звернувся з позовом до поручителя 31.07.2015 року, тобто в мажах строку дії поруки, а тому позов про солідарне стягнення заборгованості з поручителя підлягає задовленю, відповіно у задоволенні зустрічних позовних вимог про припинення поруки необхідно відмовити.

Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором № CM-SME-503/220/2008 від 04.08.2008 року з ОСОБА_3 та розподілу судових витрат та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, не повно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, тому рішення районного суду на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, в цих частинах підлягає скасуванню з ухваленням нового, в іншій частині рішення необхідно залишити без змін.

У зв'язку з дадоволенням апеляційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та звільнення від спдати судового збору ОСОБА_6 як інваліда 2 групи, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_3 понесенні ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.06.2016 року в частині відмови у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором № CM-SME-503/220/2008 від 04.08.2008 року з ОСОБА_3 та розподілу судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №CM-SME-503/220/2008 від 04.08.2008 року у розмірі 80145,85 доларів США, що з урахуванням курсу валют на 23.02.2015 року складає суму 2232742,68 грн., та пеню за прострочення виконання зобов'язань за період з 25.12.2014 року по 23.02.2015 року у розмірі 190920,39 грн., а всього 2423663,07 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 7673,40 грн.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2, про визнання припиненим договору поруки - відмовити у повному обсязі.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева