Справа №484/1346/17 20.11.2017 20.11.2017 20.11.2017
Справа №484/1346/17 Головуючий першої інстанції Закревський В.І.
Провадження №22-ц/784/2195/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

20 листопада 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Первомайського міськрайонного центру зайнятості рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 вересня 2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом Первомайського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення суми виплаченого забезпечення,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року Первомайський міськрайонний центр зайнятості (далі - Первомайський МРЦЗ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми виплаченого забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 грудня 2011 року до Первомайського МРЦЗ звернувся ОСОБА_3 як особа, що шукає роботу. У цей же день, відповідач особистим підписом підтвердив, що не належить до зайнятого населення та не отримує пенсію на пільгових умовах. Також, останній був ознайомлений з обовязком повідомляти про обставини, що впливають на умови виплати йому матеріального забезпечення.

20 грудня 2011 року відповідач надав заяву про надання йому статусу безробітного та з цього часу і по 08 травня 2012 року за даною заявою останньому було надано статус безробітного, а також призначена виплата допомоги по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу.

Разом з тим, актом №04-348 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» від 15 листопада 2016 року встановлено, що за даними Пенсійного фонду України в період перебування на обліку в центрі зайнятості ОСОБА_3 отримував пенсію за віком на пільгових умовах.

З метою досудового врегулювання спору, листом №07-2830 від 22 листопада 2016 року відповідача повідомлено про необхідність у 14-дений термін з дня отримання повідомлення повернути отриману ним переплату по безробіттю у розмірі 3 800 грн. 87 коп.

Проте, на теперішній час сума незаконно отриманої допомоги відповідачем не відшкодована.

Посилаючись на викладені обставини, ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та на інші норми законодавства, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму виплаченого забезпечення за судовим рішенням.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що ОСОБА_3 звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії лише 07 березня 2012 року, про що свідчить довідка Пенсійного фонду України, а тому розрахунок позивача не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, просив застосувати наслідки спливу позовної давності.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 вересня 2017 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Первомайський МРЦЗ посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. При цьому, позивач вказував на неправильне застосування районним судом норм матеріального права щодо позовної давності, яка не застосовується до предявленої вимоги про стягнення незаконно отриманих відповідачем коштів.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено загальний - трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області з таким висновком не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.ст.213,214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Правовідносини щодо права на отримання допомоги (забезпечення) по безробіттю, умов і порядку її призначення та підстав повернення безробітним отриманих коштів регулюються загальними нормами цивільного законодавства (ст.1215 ЦК України), а також:

- Законом України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року №5067-УІ;

- Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року №1533-ІІІ;

- Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року №613, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 липня 2015 року за №821/27266;

- Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України (далі - МПтСП України), Державної податкової адміністрації України (далі - ДПА України) від 13 лютого 2009 року №60/62, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за №232/16248 та іншими нормативними актами.

Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року (з наступними змінами та доповненнями) визначено правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Так, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття це система прав, обовязків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Одним з видів забезпечення за цим Законом України (стаття 7) є допомога по безробіттю.

Згідно із ч.1 ст.22 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними.

Правовий статус безробітного визначений Законом України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року, а саме, як зазначено в підпункті 2 ч.1 ст.1 безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до пунктів 1,2 ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року, статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

За пунктом 2 ч.1 ст.44 цього ж Закону України зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року.

Згідно ч.1 ст.22 Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр).

Згідно із п.п.1 п.37 постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №198 «Про затвердження порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» центр занятості припиняє реєстрацію осіб, які шукають роботу з дня досягнення особою встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку або призначення пенсії за віком на пільгових умовах чи за вислугу років. Аналогічні положення містяться у п.20 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року за №219 «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Вищеназваними нормативними актами також передбачено умови і порядок повернення безробітним безпідставно отриманого матеріального забезпечення.

Так, відповідно до ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 3 ст.36 вищевказаного Закону передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання своїх обов'язків та зловживання ними, стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п.6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом МПтСП України, ДПА України від 13 лютого 2009 року за №60/62, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Звертаючись з позовом, позивач посилався на те, що через нарахування і отримання пенсії за віком, про що відповідач не повідомив центр зайнятості протягом часу виплати йому допомоги по безробіттю, отримання такої допомоги було незаконним, через що підлягає поверненню.

З матеріалів справи убачається, що 13 грудня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою, як особа, що шукає роботу. У цей же день, відповідач особистим підписом підтвердив, що не належить до зайнятого населення та не отримує пенсію на пільгових умовах (а.с.5,6).

20 грудня 2011 року відповідач надав Первомайському МРЦЗ заяву про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.7).

Перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, як безробітний з 20 грудня 2011 року по 08 травня 2012 рік, ОСОБА_3 отримав в загальному розмірі 3 800 грн. 97 коп. допомоги по безробіттю (а.с.13).

Актом №04-348 від 15 листопада 2016 року розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», Первомайським МРЦЗ встановлено, що відповідач перебуваючи на обліку як безробітний та отримуючи допомогу по безробіттю також перебував на обліку в Первомайському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Миколаївської області та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12 грудня 2011 року (а.с.11).

Так, з наявних у справі довідок слідує, що ОСОБА_3 дійсно перебуває на обліку в Первомайському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Миколаївської області та отримує пенсію за віком відповідно до п.«в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка призначена з 12 грудня 2011 року відповідно до заяви останнього про призначення пенсії від 07 березня 2012 року (а.с.17,39).

Отже, з часу звернення відповідача до Первомайського МРЦЗ про надання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю і протягом усього терміну перебування на обліку у статусі безробітного останньому також була нарахована пенсія за віком, про що останній не повідомив позивача, а за такого, не мав права на отримання допомоги по безробіттю.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що є передбачені ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» підстави для стягнення з відповідача безпідставно отриманої допомоги по безробіттю.

При цьому, суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог з підстав пропуску позивачем позовної давності, не врахував, що згідно положень ч.4 ст.38 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» строк давності в разі стягнення штрафних санкцій передбачених цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується.

Тобто, строк давності не застосовується в разі стягнення заборгованості перед Фондом, незалежно від характеру такої заборгованості. На думку колегії суддів, вказане узгоджується із правилами про позовну давність, установленими ЦК України, які передбачають, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, окрім зазначених у ст.268 цього Кодексу, на які не поширюється позовна давність (ч.2 ст.268 ЦК України). Спори, що виникають із правовідносин за Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», вирішуються в судовому порядку (ст.39 вказаного Закону України).

За такого висновок суду про те, що позов задоволенню не підлягають оскільки предявлений із спливом позовної давності є необґрунтованим, не відповідає обставинам справи та ґрунтується на помилковому застуванні судом норм матеріального права, а тому рішення суду в силу пунктів 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

У звязку із ухваленням у справі нового рішення, в силу ч.5 ст.88 ЦПК України необхідно вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» Первомайський МРЦЗ звільнений від сплати судового збору.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.88 ЦПК України.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч.3 ст. 88 ЦПК України).

З урахуванням таких обставин з відповідача на користь держави слід стягнути відповідно до ставок, визначених підпунктами 1,6 пункту 1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»: за подання позовної заяви 1 600 грн. та за подання апеляційної скарги 1 760 грн., а всього 3 360 грн. судових витрат.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Первомайського міськрайонного центру зайнятості задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 вересня 2017 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

Позовні вимоги Первомайського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення суми виплаченого забезпечення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Первомайського міськрайонного центру зайнятості суму виплаченого забезпечення у розмірі 3 800 (три тисячі вісімсот) грн. 87 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 3 360 (три тисячі триста шістдесят) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_4