Справа № 301/1111/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,

при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Іршавського районного суду від 05 грудня 2016 року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Кредитні ініціативи» (надалі - Товариство) звернулося у суд із позовом у лютому 2016 р. Після зміни позовних вимог просило стягнути з відповідача заборгованість за період із 01 червня 2009 р. по 30 листопада 2016 р. по процентах у сумі 25 409,75 грн. і по комісії - 2 854,77 грн.

На обґрунтування зазначало, що відповідач неналежним чином не виконував узяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 2 від 20.10.2008 р., який був укладений із товариством із обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс».

Рішенням Іршавського районного суду від 05 грудня 2016 р. у задоволені позову відмовлено.

Товариство просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує, що на рахунок позивача надійшли кошти у зв'язку з виконанням рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2009 р. і були зараховані відповідно до п.3.2 кредитного договору. Зазначає,що відповідно до п.2.7 кредитного договору відповідач за користування коштами зобов'язаний сплатити нараховані прострочені та поточні відсотки з наступним погашенням тіла кредиту.

У письмових запереченнях ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Іршавського районного суду від 05 грудня 2016 р. залишити без змін.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив із їх недоведеності.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Як видно з матеріалів справи, 20.10.2008 р. між ОСОБА_2 і ТОВ «ПростоФінанс» було укладено кредитний договір № 2 (а.с.67-70), згідно з умовами якого товариство зобов'язалося надати позичальнику кредит у сумі 43300 грн. терміном до 10.10.2013 р., позичальник у свою чергу зобов'язався у порядку та умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строках і на умовах, які передбачені кредитним договором. Цільове призначення кредиту - для оплати позичальником автотранспортного засобу, який був переданий ТОВ «ПростоФінанс» у заставу. Факт переказу коштів для придбання автомобіля підтверджується платіжним дорученням № від 22.10.2008 р. (а.с.73).

18.05.2012 р. між ТОВ «ПростоФінанс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю (а.с.80-84), тобто ТОВ «ПростоФінанс» відступило право грошової вимоги за кредитним договором № 2 від 10.10.2008 р. Товариству. Унаслідок невиконання належним чином умов кредитного договору у відповідача станом на 23.12.2015 р. виникла заборгованість на загальну суму 61 537,24 грн. (а.с.76-77). 13.01.2016 р. Товариством була надіслана відповідачу вимога про досудове врегулювання спору (а.с.78-79).

Після заяви про збільшення розміру позовних вимог у частині стягнення відсотків і зменшення вимог у частині стягнення тіла кредиту від 02 грудня 2016 р. (а.с.198-202) Товариство просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у період із 01 червня 2009 р. по 30 листопада 2016 р. по процентах у розмірі 25 409,75 грн., по комісії - 2 854,77 грн.

У рішенні суду першої інстанції зазначено, що з наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що всупереч рішенню Оболонського районного суду від 07 жовтня 2009 р., надані на погашення боргу суми направлені на погашення інших складових боргу, а не тіла кредиту, що потягло за собою подальше нарахування відсотків у більшому розмірі.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції через його невідповідність обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Згідно з положеннями ст. 512 п.1 ч.1, 514, 1054, 1049 ч. ч. 1, 3, 1048 ч.1 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Рішенням Оболонського районного суду від 07 жовтня 2009 р. (а.с.173-175) із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ПростоФінанс» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2 від 10.10.2008 р. у розмірі 50 483, 93 грн. Звернуто стягнення у сумі 51 240,77 грн. на предмет застави - автомобіль. Указана заборгованість виникла станом на 10.05.2009 р.

ОСОБА_2 на виконання цього рішення було сплачено 25.02.2014 р. кошти в сумі 24 231, 71 грн. і 12.10.2016 р. - 13 454,55 грн. Товариством ці кошти були зараховані відповідно до черговості, передбаченої п.3.2. кредитного договору.

У суді першої інстанції Товариство надало суду розрахунок заборгованості вже з урахуванням здійснених платежів, згідно з яким станом на 30 листопада 2016 р. у ОСОБА_2 існує заборгованість у період із 01 червня 2009 р. по 30 листопада 2016 р. по процентах - 25 409, 75 грн. і по комісії - 2 854,77 грн. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги цей розрахунок, який до того ж не спростований.

За змістом ст.ст. 525, 526, 599, 611, 629 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 525, 526, 599, 611,629 ЦК України та п.п.2.3, 2.7 кредитного договору Товариство мало право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та комісії до остаточного виконання рішення Оболонського районного суду від 07 жовтня 2009 р.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 р. (справа № 6-1206цс15).

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4, ст. 213 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що оскаржене рішення підлягає скасуванню як суперечне ст. 213 ЦК України, а позов - задоволенню як обґрунтований і доведений.

Судові витрати в сумі 2 893,80 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 512, 514, 525, 526, 599, 611, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

РІШИЛА:

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

2.Рішення Іршавського районного суду від 05 грудня 2016 року скасувати.

3.Позов задовольнити.

4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 25409 (двадцять п'ять тисяч чотириста дев'ять) гривень 75 (сімдесят п'ять) копійок відсотків і 2854 (дві тисячі вісімсот п'ятдесят чотири) гривні 77 (сімдесят сім) копійок за кредитним договором № 2 від 20.10.2008 року, а також 2893 (дві тисячі вісімсот дев'яносто три) гривні 80 (вісімдесят) копійок судового збору.

5.Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: