Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2661/16-ц Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 58 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Микитюк О.Ю., Шевчук А.М.

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль», третя особа Корольовський відділ державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулося до суду із позовом, в якому просило звільнити з-під арешту іпотечне майно, що належить ОСОБА_2, а саме: земельну ділянку площею 1900 кв.м., що розташована за адресою : с. Двірець, Житомирського району Житомирської області, ділянка № 43, який був накладений постановою Корольовського ВДВС Житомирського міського управління юстиції від 20 грудня 2010 року.

Обґрунтовуючи позов, зазначає, 10 квітня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль» (далі ПАТ «ОСОБА_3 Аваль») та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 014/0911/85/132081, та одночасно, з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором, між банком та майновим поручителем ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого банку в забезпечення виконання зобовязань було передано вищевказане майно.

26 травня 2016 року між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ПАТ «Вектор Банк», а також між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» були укладені договори про передачу прав за іпотечним договором, згідно умов якого позивач отримав право вимоги у тому числі й за вищевказаним договором іпотеки.

Вказує, що накладенням Корольовським ВДВС Житомирського міського управління юстиції арешту на спірне майно та забороною його відчуження порушуються його майнові права, оскільки позивач як іпотекодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог шляхом реалізації іпотечного майна.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ТОВ «Українська факторингова компанія» подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивач як іпотекодержатель має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а накладення арешту на спірне майно є порушенням його майнових прав та інтересів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав, як іпотекодержателя, оскільки переважне право на задоволення грошових вимог позивача ніким не оспорюється.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 10 квітня 2008 року між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/0911/85132081, згідно якого останній отримав кредит у сумі 23 000,00 доларів США для придбання нерухомості земельної ділянки площею 1900 кв.м., що знаходиться за адресою: с.Двірець Житомирського району Житомирської області (а.с.4-8).

14 квітня 2008 року в забезпечення вищевказаного кредитного договору між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки (а.с.9-10) предметом, якого є земельна ділянка № 43 площею 1900 кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Двірець, та належить ОСОБА_2 на праві власності згідно договору купівлі-продажу укладеного між ним та ОСОБА_4 (п.1.2 Договору іпотеки).

26 травня 2016 року між ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/19 згідно якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.11-14). Крім цього, між сторонами вказаного договору 27 травня 2016 року також укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки (а.с.15,16), зокрема, і за тим, що був укладений між ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_2

26 травня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Українська факторингова компанія», тобто позивачем у даній справі, укладено договір відступлення права вимоги № 2 (а.с.17-18), відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредиторові за плату права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.19), в тому числі щодо ОСОБА_2

27 травня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, серед яких і укладений між ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_2 (а.с.20,21).

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2-1 від 27.05.2016 року до Договору відступлення прав вимоги № 2 від 26.05.2016 року, за відповідачем ОСОБА_2 рахується заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 10 661 758,51 грн. (а.с.19).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 січня 2017 року, іпотекодержателем спірного майна значиться ТОВ «Українська факторингова компанія» (а.с.61-62).

Також, з матеріалів справи вбачається, що на вказане майно було накладено арешт постановою Корольовського ВДВС Житомирського міського управління юстиції б/н від 20 грудня 2010 року, на підставі заяви стягувача ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» (а.с.22, 56-60).

Відповідно до ч.3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

З вищевикладеного вбачається, що позивач у законному порядку набув права вимоги за вищевказаним іпотечним договором з моменту його укладення, а саме з 14 квітня 2008 року. Разом з тим, ним не було належним чином доведено необхідність звільнення спірного майна з-під арешту, оскільки він був накладений на підставі заяви саме стягувача, яким на теперішній час є ТОВ «Українська факторингова компанія», та не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що накладення арешту на предмет обтяження є перепоною для реалізації стягувачем вказаного предмету іпотеки. А тому доводи апелянта про те, що накладення арешту на предмет обтяження порушує його майнові права та інтереси, є безпідставними та не знаходять свого підтвердження.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: