АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4292/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 646/467/15-ц Міндарьова М.Ю.
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Колтунової А.І.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2015 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначав, що 06.03.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 35049,50 доларів США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 06.03.2014 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 06.03.2007 року № П/0. Також позивач зазначає, що між банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду щодо номеру кредитного договору та договору поруки. Позивач вказує, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши ОСОБА_2 кредит у сумі 35049,50 доларів США, ОСОБА_2 в порушення своїх зобов'язань умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 55950,83 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.12.2014 року становить 879026,76 гривень. Свої права вимоги до відповідачів позивач підтверджує випискою з договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та актом прийму - передачі документації. Посилаючись на вказані обставини, на положення Цивільного Кодексу України, позивач просить стягнути на його користь з відповідачів в солідарному порядку 879026,76 гривень.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (НОМЕР_1) на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 06.03.2007 року в розмірі 6205,57 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 (НОМЕР_1) на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати у сумі 36,54 гривень.

В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище заочним рішенням суду першої інстанції ПАТ «Дельта Банк» звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що висновок суду першої інстанції відносно того, що договір поруки припинив свою дію у зв'язку зі зміною кінцевого терміну повернення кредиту з 06.03.2014 року на 06.03.2016 року, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів того, що між сторонами по справі саме 03.02.2009 року було укладено кредитний договір за № 1. Стосовно відмови у задоволенні вимог позивача до ОСОБА_3, суд першої інстанції виходи з того, що 02.02.2009 року між банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до основного договору, відповідно до якого, зокрема було змінено кінцевий термін повернення кредиту з 06.03.2014 року до 06.03.2016 року при цьому відомостей про те, що з даними змінами поручителя було ознайомлено у суду не має, а тому зазначене оцінюється судом як збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та не оспорюється сторонами, що 06.03.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «Укрсиббанк» та став правонаступником всіх прав та зобов'язань АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 35049,50 доларів США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 06.03.2014 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

Як вбачається зі змісту п.1.5 кредитного договору, кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № 5100 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором 06.03.2017 року між АКІБ «Укрсибббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № П/0.

Згідно копій додаткових угод № 1 та № 2 від 02.02.2009 року до договору про надання споживчого кредиту, укладених між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, сторони домовилися про зміну кінцевого терміну повернення кредиту, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 06.03.2016 року; зміну схеми погашення кредиту та про те, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору зазначений при його укладанні, а саме № 0, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку банку, а саме № 1.

Відповідно до Довідки ПАТ «Дельта банк» від 12.12.2014 року заборгованість за кредитним договором № 0 від 06.03.2007 року станом на 12.12.2014 року складає 394,99 доларів США, що за курсом НБУ становить 6205,57 гривень.

Відповідно до Довідки ПАТ «Дельта банк» від 12.12.2014 року заборгованість за кредитним договором № 1 від 03.02.2009 року станом на 12.12.2014 року складає 55555,84 доларів США, що за курсом НБУ становить 872821,19 гривень.

З додаткової угоди № 2 до договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 06 березня 2007 року вбачається, що сторони домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер договору зазначений при його укладанні, а саме № 0, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку банку, а саме № 1.

При цьому при здійсненні погашення заборгованості за кредитом Сторонами використовується Реєстраційний номер Договору.

Відповідно до вимог ст.ст.1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до Довідки ПАТ «Дельта банк» від 12.12.2014 року заборгованість за кредитним договором № 0 від 06.03.2007 року станом на 12.12.2014 року складає 394,99 доларів США, що за курсом НБУ становить 6205,57 гривеньта відповідно до Довідки ПАТ «Дельта банк» від 12.12.2014 року заборгованість за кредитним договором № 1 від 03.02.2009 року станом на 12.12.2014 року складає 55555,84 доларів США, що за курсом НБУ становить 872821,19 гривень.

Згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким , що прострочив , якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Довідки ПАТ «Дельта банк» від 12.12.2014 року заборгованість за кредитним договором № 0 від 06.03.2007 року станом на 12.12.2014 року складає 394,99 доларів США, що за курсом НБУ становить 6205,57 гривень та відповідно до Довідки ПАТ «Дельта банк» від 12.12.2014 року заборгованість за кредитним договором № 1 від 03.02.2009 року станом на 12.12.2014 року складає 55555,84 доларів США, що за курсом НБУ становить 872821,19 гривень.

Однак, матеріали справи не містять даних про те, що між сторонами по справі 03.02.2009 року було укладено кредитний договір за № 1.

Стосовно відмови у задоволенні вимог ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_3, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до частини 1статті 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії договору поруки від 06.03.2007 року № П/0, поручителю відомі умови основного договору, зокрема те, що термін виконання основного зобов'язання 06.03.2014 року (п.1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1. договору поруки, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови Основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Зі змісту ч.1 ст.559 ЦК України вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які зумовили збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання про дострокове повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду України у справі №6-160 цс 13 від 05.02.2014 року та у справі № 6-1161цс15 21.10.2015 року.

Посилання апелянта на п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судова колегія до уваги не приймає виходячи з наступного.

У п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» дано роз'яснення про те, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Договором поруки № № П/0 погоджено, що кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відхилити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: