Номер провадження: 22-ц/785/6367/17
Номер справи місцевого суду: 513/628/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Надеждинський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок)», Надеждинської сільської ради Саратського району Одеської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 11.05.2017 року,

встановила:

23.06.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом та з урахуванням уточнень просила: скасувати розпорядження Надеждинської сільської ради за №152 від 22.12.2015 року про скорочення штатної одиниці підсобного працівника в КЗ Надеждинський ДНЗ (ясла-садок); скасувати наказ КЗ «Надеждинський ДНЗ (ясла-садок)» за №14 від 23.03.2016 року про внесення змін до штатного розпису в 2016 році та №8 про звільнення з займаної посади ОСОБА_2 від 23.05.2016 року; поновити ОСОБА_2 на посаду підсобного робітника комунального закладу «Надеждинський ДНЗ (ясла-садок)» з 23.05.2016 року; стягнути з Надеждинської сільської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.05.2016 року по 11.05.2017 року у розмірі 9941,62 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді підсобного працівника КЗ «Надеждинський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок).

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона працювала на посаді підсобного робітника КЗ «Надеждинський дошкільний заклад (ясла-садок)» та на підставі рішення Надеждинської сільської ради «Про внесення змін до штатного розпису» КЗ «Надеждинський дошкільний заклад (ясла-садок)» завідуючою комунального закладу видано наказ від 23.05.2016 року про її звільнення за скороченням штатів, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, попередивши про звільнення за два місяці.

Позивач вважала, що вона була звільнена з порушенням норм трудового законодавства, без згоди профспілкового комітету, який на засіданні 27.05.2016 року не надав згоду на її звільнення на підставі типових штатних нормативів, затверджених наказом Міністерства освіти та науки України від 04.11.2010 року №1055, яким в дошкільних навчальних закладах передбачається посада підсобного робітника.

Крім того ОСОБА_2 зазначала, що при звільненні їй не було запропоновано будь-які інші посади, які були наявні в штаті самої Надеждинської сільської ради та при звільненні не обговорювалося її переважне право залишення на роботі, оскільки вона має на утриманні малолітню дитину, а чоловік є інвалідом 2 групи.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 11.05.2017 року у задоволені заявлених ОСОБА_2 позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відхиляючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Із наведеної норми закону, поняття змін в організації виробництва і праці не вичерпується лише реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників. Власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ЦК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Виходячи із наведених вимог закону, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому органу підприємства. Власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис. Суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно правової позиції, яка висловлена в постанові Верховного Суду України від 27.06.2012 року №6-65цс12, при зміні внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи, звільнення згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України проводиться лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами, при умові дотримання власником вимог ч.2 ст.40, ст.ст.42 ,43, 49-2 КЗпП України.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Згідно ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Частинами 1,3 ст.49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до копії трудової книжки (а.с.7), з 01.02.2013 року по 23.05.2016 року ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з комунальним закладом «Надеждинський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок)».

Відповідно до копії статуту (а.с.91-97), засновником комунального закладу «Надеждинський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок)» є Надеждинська сільська рада Саратського району Одеської області.

Рішенням Надеждинської сільської ради від 17.03.2016 року №98- УІІ «Про внесення змін до штатного розпису КЗ «Надеждинський ДНЗ (ясла-садок)», з штатного розпису комунального закладу виведено 0,5 посади підсобного робітника, 0,5 посади робітника з комплексного обслуговування й ремонту будівель, 0,6 посади помічника вихователя (а.с. 107).

23.03.2016 року ОСОБА_2 вручено попередження про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штатної одиниці підсобного робітника в КЗ «Надеждинський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок)» з 01.04.2016 року, про що свідчить підпис позивача. Попередження містить посилання на те, що вакантні посади, які могли бути запропоновані працівнику у закладі відсутні (а.с.12).

Наказом по КЗ «Надеждинський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок)» №8 від 23.05.2016 року «Про звільнення ОСОБА_2П.», позивача звільнено із займаної посади у звязку зі скороченням штату працівників, на підставі рішення Надеждинської сільської ради від 17.03.2016 року №98- УІІ (а.с.9).

З даним наказом позивач ознайомлена 23.05.2016 року.

27.05.2016 року профспілковий комітет КЗ «Надеждинський дошкільний навчальник заклад (ясла-садок)» розглянуто подання завідувача ДНЗ про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 із займаної посади підсобного робітника. За рішенням профспілкового комітету відмовлено у дачі згоди на звільнення робітника на підставі типових штатних нормативів, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 04.11.2010 року №1055 (а.с.10).

Відповідно до ч.7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Суд, розглядаючи трудовий спір, повинен зясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

В аспекті положень ч.7 ст.43 КЗпП України та ч.6 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України,ст. 3 ЦК України,ст. ст.1,213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог ст.ст.57, 212 ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року в справі № 6-703цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Судом встановлено, що звільнення позивача проведено у зв'язку зі скороченням штату працівників, без отримання попередньої згоди профспілкової організації на її звільнення, але 27.05.2016 року на засіданні профспілкового комітету, у присутності ОСОБА_2 було розглянуто подання завідувача КЗ «Надеждинський ДНЗ» про дачу згоди на звільнення позивача. Не зважаючи на відповідне звернення, завідувач комунального закладу отримала фактичну незгоду профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_2

Рішення профспілкового комітету про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 на підставі ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України є необґрунтованим, неаргументованими, не містить правове обґрунтування незаконності звільнення працівника та відповідних фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з ОСОБА_2 є порушенням саме її законних прав.

На підставі встановлених обставин та матеріалів справи, з урахуванням правових положень та наведеного правового висновку Верховного Суду України, суд першої інстанції дійшов до висновку, що звільнення ОСОБА_2 фактично відбувалося в порядку, передбаченому законодавством, у звязку зі скороченням штату працівників, що було визначено рішенням Надеждинської сільської ради від 17.03.2016 року «Про внесення змін до штатного розпису КЗ «Надеждинський дошкільний заклад (ясла-садок)», у звязку зі змінами в організації праці (а.с.89,90,106), що за змістом ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України включає в себе і скорочення штату працівників.

Твердження ОСОБА_2 в частині того, що при звільненні їй не було запропоновано роботу в штаті Надеждинської сільської ради суд вважав необґрунтованими, оскільки позивач була звільнення з комунального закладу «Надеждинський ДНЗ», де було скорочено штат працівників, а не зі штату Надеждинської сільської ради.

Доводи позивача в частині того, що рішення Надеждинської сільської ради про скорочення посади підсобного робітника в комунальному закладі є незаконним суд вважав необґрунтованими, її доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Також не знайшов підтвердження факт спричинення позивачу моральної шкоди Надеждинською сільською радою.

Враховуючи наведене, районний суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, яким судом дана належна правова оцінка.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 11.05.2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

ОСОБА_4