У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 14 червня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Кузнєцова В.О., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором про кредитування поточного рахунку (овердрафту), за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2016 року, в с т а н о в и л а: У жовтні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 05 листопада 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»; банк), та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № ML-600/210/2007, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на проведення ремонту нерухомого майна в сумі 60 000 доларів США з фіксованою процентною ставкою 12,49 % річних, з датою остаточного повернення кредиту до 05 листопада 2015 року. На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 05 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки № SR-600/210/2007, відповідно до умов якого остання, як поручитель, зобов'язувалася відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_6 як боржником боргових зобов'язань перед банком, у повному обсязі таких зобов'язань. 05 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 укладено договір про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № 600/3146/07/1, а 16 січня 2008 року - додатковий договір № 600/3146/07/02, відповідно до умов яких ОСОБА_6 надано кредит із збільшенням ліміту овердрафту до 6 500 гривень терміном до 05 листопада 2015 року. 26 листопада 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № МL-600/210/2007 та договором про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № 600/3146/07/1. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору, станом на 20 серпня 2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 1 736,74 доларів США (37 245 гривень 78 копійок), за нарахованими та несплаченими відсотками - 86,23 доларів США (1 849 гривень 28 копійок), пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту - 10 670 гривень 43 копійки. Заборгованість за договором про кредитування поточного рахунку (овердрафту) станом на 17 вересня 2014 року становить: за тілом кредиту- 4 564 гривні 80 копійок, за відсотками за користування овердрафтом - 5 423 гривні 49 копійок. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором та договором про кредитування поточного рахунку (овердрафт). Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2016 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати рішення апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем регулярно впродовж 2007 - 2013 років здійснювалось погашення заборгованості за кредитним договором № МL-600/210/2007 шляхом внесення коштів на відповідний рахунок банку. Встановивши, що останній платіж за кредитним договором відповідачем здійснено 17 липня 2013 року і переривання погашення боргу сталося не з його вини, оскільки останнім регулярно вносились кошти на погашення заборгованості, які не були зараховані банком з серпня по жовтень 2013 року, суд дійшов висновку про безпідставність укладення договору факторингу з передачею прав вимоги позивачу як такого, що вчинений з порушенням норм закону. Щодо вирішення вимог про стягнення заборгованості за договором про кредитування поточного рахунку (овердрафт), суд першої інстанції виходив з того, що кошти надані відповідачу 05 листопада 2007 року з терміном повернення до 31 грудня 2007 року та врахувавши, що вимога про погашення боргу направлена відповідачу 16 лютого 2009 року, а позов пред'явлено 30 жовтня 2014 року, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову з інших підстав, апеляційний суд виходив з того, що предметом заявленого позову є вимога кредитора про стягнення заборгованості за кредитним договором, та врахувавши, що до червня 2008 року ОСОБА_6 здійснено дострокове погашення отриманого кредиту уповному розмірі та проводилось подальше погашення заборгованості щомісячно у визначених договором розмірах, банк не скористався правом договірного списання коштів, утворивши штучну заборгованість, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає. Судом встановлено, що 05 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № ML-600/210/2007 (виконання зобов'язань за яким забезпечено порукою на підставі договору № SR-600/210/2007 від 05 листопада 2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_7) відповідно до умов якого банк надав відповідачукредит на проведення ремонту нерухомого майна в сумі 60 000 доларів США, з фіксованою процентною ставкою 12,49 % річних, з датою остаточного повернення кредиту до 05 листопада 2015 року. Відповідно до п. 1.1 договору з метою отримання обслуговування та погашення кредиту банк відкриває позичальнику поточний рахунок НОМЕР_1. Повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розміри та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок (п. 1.5.1). При надходженні до банку коштів для виконання боргових зобов'язань, банк направляє такі кошти на погашення у наступній черговості (п. 1.5.1.3): прострочені проценти за користування кредитом, проценти, нараховані на прострочену до повернення суму кредиту, прострочена до повернення сума кредиту, пеня за несплату в строк процентів, пеня за неповернення в строк суми кредиту, строкові проценти за користування кредитом, штраф за нецільове використання кредиту, сума основного боргу за кредитом. Відповідно до п. 1.5.2 банк має право на договірне списання коштів з будь-якого рахунку (поточного чи карткового) позичальника, відкритого в банку для виконання боргових зобов'язань за цим договором. Позичальник надає доручення на договірне списання, яке підлягає виконанню за умови настання строку виконання боргових зобов'язань. Крім того, 05 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 укладено договір про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № 600/3146/07/1, а 16 січня 2008 року - додатковий договір № 600/3146/07/02, відповідно до умов яких ОСОБА_6 надано кредит із збільшенням ліміту овердрафта до 6 500 гривень терміном до 05 листопада 2015 року. За умовами вказаного договору банк надає позичальнику овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку НОМЕР_1 у розмірі ліміту овердрафту, збільшеного на підставі додаткового договору від 16 січня 2008 року № 600/3146/07/02. За умовами вказаного договору (п.5.3.3) у випадку існування у позичальника інших боргових зобов'язань перед банком, у тому числі боргових зобов'язань за кредитним договором, боргові зобов'язання за цим договором погашаються в першу чергу шляхом договірного списання коштів з поточного рахунку позичальника. В обгрунтування заявлених вимог позивач вказував, що відповідачем не виконувались належним чином умови кредитного договору та договору про кредитування поточного рахунку, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦКУкраїни закредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні допускається шляхом відступлення права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України). 26 листопада 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № МL-600/210/2007 та договором про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № 600/3146/07/1. Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно визнав невірним посилання суду, як на підставу відмови у задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-600/210/2007 - укладення договорів факторингу з порушенням норм закону, а також відсутність у банку права на їх укладення з передачею прав вимоги третім особам, зокрема ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в тому числі і вимоги до боржника. Разом з тим, вирішуючи спір в цій частині, апеляційний суд вважав, що банк не скористався своїм правом на договірне списання коштів за кредитним договором, при цьому не з'ясував, за яким договором утворилась заборгованість, у зв'язку з чим позивач мав право на договірне списання коштів з огляду на положення п. 5.3.3 договору про кредитування поточного рахунку (овердрафту) та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Поряд з цим, відмовляючи за необґрунтованістю у задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості за договором про кредитування поточного рахунку (овердрафт), апеляційний суд виходив з того, що накопичення на рахунку відповідача станом на листопад 2013 року 433 доларів США, які останній щомісячно сплачував в рахунок погашення заборгованості у розмірі 72 долари США, сталося у зв'язку з невикористанням банком права на договірне списання коштів. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, згідно зі службовим розпорядженням станом на 21 жовтня 2013 року сума простроченої заборгованість за договором про кредитування поточного рахунку становила: 4564 гривні 80 копійок - прострочена до сплати сума основного боргу та 7624 гривні 71 копійка - прострочені до сплати проценти, у зв'язку з чим банком здійснено договірне списання коштів у розмірі 216,07 доларів США з рахунку позичальника для подальшого перерахування в рахунок погашення боргу за цим договором. Вказаним обставинам апеляційним судом не надано належної правової оцінки, а тому висновок про утворення банком штучної заборгованості є таким, що ґрунтується на припущеннях та суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України. При цьому судом також не перевірено чи містить наданий банком розрахунок суми заборгованості за договором про кредитування поточного рахунку детальний розрахунок суми боргу. Крім того, за змістом ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст.554 ЦК України). Встановивши, що укладення додаткового договору до договору кредитування поточного рахунку (овердрафту) № 600/3146/07/1призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, апеляційний суд залишив поза увагою, що договір поруки укладений на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № МL-600/210/2007, а тому висновок про припинення поруки є помилковим. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун В.О. Кузнєцов О.В. Попович Л.М. Мазур О.В. Попович