Справа № 464/9997/15-ц
пр.№ 2/464/175/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.10.2017 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді Бойко О.М.

при секретарі Кравс С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

позивачка звернулась до суду з позовом в якому просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним майном подружжя її та ОСОБА_5; визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1. В обгрунтування позову покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить квартира АДРЕСА_1, спадкоємцями після смерті є відповідачі. Однак, вона перебувала із померлим у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.06.2011 року було розірвано. Квартира АДРЕСА_1 була набута у власність внаслідок сплати за час шлюбу пайових внесків у будівництво даного будинку, а відтак, є спільним майном подружжя, однак, відповідачем було оформлено право власності лише на своє ім'я. Вона проживала у спірній квартирі з 2006 по 2013 року, навіть після розірвання шлюбу із ОСОБА_5 продовжувала із сином відповідачем ОСОБА_4 проживати у даній квартирі. Просить позов задоволити та визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позову, додатково пояснивши, що ніякої домовленості між померлим ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_3 про купівлю останній квартири не існувало. Кошти вона пересилала для покриття боргів свого молодшого сина ОСОБА_6 А спірну квартиру було придбано виключно за спільні кошти подружжя.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнав, дав пояснення аналогічні поясненнями позивачки. Просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що померлий ОСОБА_5 був її сином. Спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана виключно за кошти відповідачки, які вона висилала своєму синові, працюючи та отримуючи кошти за кордоном, оскільки між ними була домовленість про те, що син купить квартиру та право власності оформить на неї. Крім того, позивачкою пропущено строк позовної давності, оскліьки шлюб між нею та покійним ОСОБА_5 розірвано у 2011р., а позов перд'явлено нею у 2015р., а тому просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що спірна квартира була придбана ОСОБА_5, а не позивачкою, під час перебування з ним у зареєстрованому шлюбі. Позивачкою не подано жодних доказів, які б підтверджували факт купівлі квартири за спільні кошти подружжя. Сам лише факт перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 не дає права визнання майна, придбаного у цей період спільною власністю подружжя. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 складається з 2 кімнат, загальною площею 77,5 кв.м. та на праві власності належить ОСОБА_5.

Згідно ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Об'єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Судом встановлено, що позивачка та ОСОБА_5 з 05 жовтня 1996 року було перебували у зареєстрованому шлюбі, який 21.06.2011 року розірвано рішення Сихівського районного суду м.Львова.

Як вбачається із свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Із копії спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_5 вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є відповідачі.

Як вбачається із договору дольової участі у будівництві № 17/11/1 від 17 листопада 2003 року укладеного між ОСОБА_5 та МПП ВКФ «Гелікон» спірна квартира набута у власність, внаслідок сплати пайових внесків за час шлюбу, а відтак, в силу ст.60, 61 Сімейного кодексу України така є об»єктом спільної сумісної власності подружжя позивачки та померлого ОСОБА_5

Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи зазначене положення, відсутність домовленості сторін щодо поділу майна та обставин, що б давали підставу для відступу від рівності часток, суд приходить до висновку, що частки сторін у спільному майні є рівними, а тому за позивачкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 слід визнати права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Суд не приймає до уваги доводів представника відповідача ОСОБА_3 про те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_5 для відповідачки ОСОБА_3 за її ж кошти, оскільки останньою із 2003 року (часу придбання квартири) не оспорювалось право власності ОСОБА_5 на спірну квартиру, не заявлялось вимог про визнання за нею права власності на спірку квартиру та вимог про визнання недійсним правочину на підставі якого ОСОБА_5 набув права власності на квартиру, а відтак, враховуючи презумпцію правомірності правочину (ст.204 Цивільного кодексу України) набуття ОСОБА_5 права власності є правомірним.

Показання допитаних судом свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 про придбання квартири за кошти відповідачки ОСОБА_13, за наявності чинного правочину та державної реєстрації спірної квартири за ОСОБА_5, не підтверджують права відповідачки ОСОБА_13 на спірну квартиру.

Відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Однак, всупереч зазначених вимог, відповідачами не надано суду належних та достатніх доказів в підтвердження обставин того, що спірна квартира, яка набута під час шлюбу позивачки із ОСОБА_5, придбана останнім за кошти, що належали йому особисто.

Факт здійснення ОСОБА_5 підприємницької діяльності під час шлюбу із позивачкою, не свідчить про те, що спірна квартира придбана за кошти, що належали йому особисто, оскільки заробітна плата, пенсії, стипендії та інші доходи в силу ч.2 ст.61 Сімейного кодексу України теж є об'єктом спільного майна подружжя.

Крім того, суд не приймає до уваги покликання представника відповідача ОСОБА_3 на пропуск позивачем строку позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.72 Цивільного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Виходячи із наведеного строк позовної давності слід обраховувати не з часу розірвання шлюбу, а з часу порушення права власності.

Як встановлено судом після розірвання шлюбу позивачка ОСОБА_2 залишалась проживати у спірній квартирі, рішенням суду від 21.06.2011р., яке набрало законної сили, визначено місце проживання дитини разом із позивачкою за адресою спірної квартири, жодного спору щодо квартири АДРЕСА_1 між нею та покійним ОСОБА_5 не виникало, оскільки докази про протилежне відсутні. Тому покликання на те, що строк повинен обчислюватись з часу розірвання шлюбу є безпідстаним. Про необхідність захисту свого права власності позивачка могла дізнатись у листопаді 2013 р. після одруження ОСОБА_5 із відповідачкою ОСОБА_2 та вселення останньої у спірну квартиру.

Зважаючи на зазначені обставини перебіг строку позовної давності розпочався у листопаді 2013 році, а позивачка звернулась до суду із даним позовом у січні 2015 році, відтак, нею не пропущено трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідачів слід стягнути в користь позивачки сплачений нею судовий збір по 677 грн. 20 коп. з кожного

На підставі ст. 368 Цивільного кодексу України та ст.ст. 60, 61, 70 Сімейного кодексу України та керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 257, 261 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити. Визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на ? частину АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір по 677 грн. 20 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуюча Бойко О. М.