Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
____________________________________________________________________________________________________________________________Єдиний унікальний номер 337/30/17 Головуючий у 1 інстанції: Бредун Д.С.
Номер провадження 22-ц/778/2168/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівельний завод» на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівельний завод», про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь з Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівельний завод» (далі ПАТ «ЗАЗ») моральну шкоду заподіяну в результаті трудового каліцтва в сумі 50000 гривень, посилаючись на те, що під час роботи позивача на ПАТ «ЗАЗ», з вини іншого працівника, з ОСОБА_5 стався нещасний випадок, - йому придавило кисть лівої руки штампувальним пресом, що призвело до тяжкої травми. Надалі позивачу встановлена інвалідність та часткова втрата працездатності. Через отримання трудового каліцтва позивач зазнає значних моральних страждань, порушився його нормальний образ життя, звички і життєві функції, позбавлений можливості повноцінно працювати. У зв'язку з цим, він постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, болі в спині та руці, погано спить.

Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 29 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Запорізький автомобілебудівельний завод» на користь ОСОБА_5, моральну шкоду заподіяну в результаті трудового каліцтва, в сумі 25000 гривень. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Запорізький автомобілебудівельний завод» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині розміру моральної шкоди, виходячи з обставин доведених позивачем.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до матеріалів справи судом попередньої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 працював у ПАТ «ЗАЗ» в період з 11 січня 2012 року по 06 жовтня 2014 року.

Згідно акту №7/2013 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 24 жовтня 2013 року (ах. 14-17), з ОСОБА_5, слюсарем-інструментальником 4 розряду, у пресовому цеху №2 ПАТ «ЗАЗ, о 9.15 години 8 жовтня 2013 року стався нещасний випадок, в ході якого ліву руку ОСОБА_5 травмувало пресом, і спричинено тяжку травму.

Як вбачається з висновків зазначеного акту від 24 жовтня 2013 року про проведення розслідування нещасного випадку (а.с. 19-20), нещасний випадок із слюсарем-інструментальником ПрЦ.№2 ПАТ «ЗАЗ» ОСОБА_5 визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. Особою, дії або бездіяльність якого призвели до настання нещасного випадку, є ОСОБА_6, налагоджувальник VI розряду ПрЦ. №2 ПАТ «ЗАЗ», який не перевірив повну зупинку механізму преса моделі КВ2132, чим не виконав вимоги п.3.8 інструкції з охорони праці 098-2011, і порушив п.8 розділу «Обов'язки» своєї робочої інструкції.

За виписним епікризом із історії хвороби №3311 (а.с. 12, 13), ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в ортопедичному відділенні 9-ї МКЛ м. Запоріжжя з 18 жовтня по 04 листопада 2013 року. Діагноз: травматичне руйнування III пальця лівої кисті до рівня пястно-фалангового суглобу, І пальця до рівня проксимального міжфалангового суглобу. Відкриті переломи проксимальної фаланги II пальця, проксимальної фаланги І пальця, головок П, І упястної кості лівої кисті. Забито-розтрощені рани лівої кисті і 4 пальця з пошкодженням нігтьового ложе.

Надалі ОСОБА_5 встановлювалась індивідуальна програма реабілітації інваліда (а.с.21,22).

При цьому, згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреб у додаткових видах допомоги Серії АВ №000297 (а.с. 11), ОСОБА_5 за результатом первинного огляду встановлено третю групу інвалідності. Ступінь втрати працездатності 45%. Потреба у додаткових видах допомоги: амбулаторне, стаціонарне лікування, в т.ч. оперативне по показанням травматолога; санаторно-курортне лікування по показанням травматолога; ортопедичне взуття на липучках.

За Довідкою до акту огляду МСЕК ОСОБА_1 10 ААБ від 23 січня 2014 року (а.с.10), ОСОБА_5 встановлена 3 група інвалідності. Причина інвалідності - трудове каліцтво. Протипоказана тяжка фізична праця, робота на висоті. Рекомендовані заходи для відновлення працездатності: лікування у травматолога, стаціонарне лікування, в т.ч. оперативне; санаторно-курортне лікування; ортопедичне взуття на липучках.

При повторному огляді медико-соціальною експертною комісією 28 січня 2016 року (а.с.8), щодо ОСОБА_5 підтверджено третю групу інвалідності. Причина інвалідності - трудове каліцтво. Ступінь втрати працездатності 30%. Потреба у медичній і соціальній допомозі: амбулаторне стаціонарне лікування у травматолога санаторно-курортне лікування; ортопедичне взуття. Протипоказана тяжка фізична праця, робота на висоті, може працювати слюсарем з дрібного ремонту.

Таким чином судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_5 працював на підприємстві відповідача, де під час виконання ним трудових обов'язків 18 жовтня 2013 року трапився нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, і він отримав травму. У зв'язку з трудовим каліцтвом ОСОБА_5 встановлено третю групу інвалідності та 45% втрати професійної працездатності, при повторному огляді МСЕК ОСОБА_5 встановлено 30% втрати працездатності та 3 групу інвалідності, що підтверджується матеріалами справи та неї оспорюється відповідачем.

Апелянт, заперечуючи проти позовних вимог та не визнаючи факт спричинення моральної шкоди, в розмірі визначеному судом першої інстанції, завданої позивачу внаслідок професійних захворювань, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, які зобов'язують його на засадах змагальності доводити свої заперечення переконливими, належними та припустимими доказами, таких доказів не надав, надані позивачем докази не спростував.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами і дійшов обґрунтованого висновку про застосування до цих правовідносин положень ст. 237-1 КЗпП України та ст. ст. 23, 1167 ЦК України. Зокрема, ст. 23 ЦК України містить законодавче визначення поняття моральної шкоди, що не деталізовано у ст. 237-1 КЗпП України, а тому вірно застосована судом.

Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За положеннями ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог відповідає рішенню Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту "б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (справа про страхові виплати), в якому, зокрема, визначено: положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону" Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 р. 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" 1105-XIV від 23.09.1999 р.

Конституційний Суд України вважає, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно визначив, що, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вірно вважав встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача, через настання нещасного випадку, отримав травму, - травматичне руйнування пресом пальців лівої кисті, що призвело до ампутації, в результаті чого, з причини трудового каліцтва, йому встановлено третю групу інвалідності із втратою професійної працездатності первинно ступенем 45%, повторно - 30%, що на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв'язку з порушенням життєвих зв'язків, постійним фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, ще стали наслідком каліцтва, яке викликає моральні страждання із-за неможливості виконувати певну фізичну роботу, він позбавлений в повній мірі реалізації свого права на працю, заробляти достатні гроші для утримання родини, все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно де ст. 237-1 КЗпП України.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом правильно враховано тяжкість і характер завданих ушкоджень здоров'ю позивача, ступінь втрати його професійної працездатності, який первинно складав 45%, подальше поліпшення його здоров'я, оскільки при повторному огляду МСЕК втрата професійної працездатності встановлена 30%, встановлення у зв'язку з каліцтвом III групи інвалідності, а також те, що нещасний випадок є наслідком невиконання іншим працівником вимог п.3.8 інструкції з охорони праці 098-2011, і порушення п.8 розділу «Обов'язки» робочої інструкції.

Задовольняючи частково указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до ст. ст.3, 60, 8, 10, 88, 209, 213, 215 ЦПК, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із часткової доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта про наявність вини позивача, у завданні йому шкоди не підтверджені належними доказами, а незадовільний результат фінансової діяльності відповідача за минулий період не має в справі жодного правого значення.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівельний завод» відхилити.

Рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 29 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: