АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/4170/16-ц Головуючий суддя І інстанції Бобко Т. В.
Провадження № 22-ц/790/5443/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування Липецької сільської ради Харківського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання правочинів недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що з серпня 2009 року по січень 2010 року позивач та відповідач ОСОБА_2 проживали однією сім'єю в орендованій квартирі в м. Харкові, з лютого 2010 року по квітень 2011 року - в квартирі, що належала матері позивача та розташована в с.Липці Харківського району Харківської області. 11 березня 2011 року позивач та ОСОБА_2 придбали житловий будинок № 13 по пров. Фабричному в с. Липці Харківського району Харківської області, який зареєстрували на ім'я відповідача ОСОБА_2 В травні 2011 року позивач разом з відповідачем ОСОБА_2 та дітьми позивача неповнолітньою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітнім ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 вселилися до зазначеного будинку. Позивач ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_7 зареєстровані в спірному будинку з 03 жовтня 2012 року по цей час, дочка позивача ОСОБА_6 постійно проживає в будинку без реєстрації. За час спільного проживання позивача та відповідача у спірному будинку вони розпочали на земельній ділянці будівництво ще одного будинку, при цьому покупала будівельні матеріали та оплачувала будівельні роботи в основному позивач за свої особисті кошти, які у тому числі були отримані нею від продажу успадкованої після смерті матері квартири. ОСОБА_2 на той час не працював та доходу не отримував. 04 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_2 подарував спірний будинок своїм батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Позивач вважає, що договори дарування укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_4І, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суперечать актам цивільного законодавства та повинні бути визнані недійсними з підстав передбачених ч.1 ст. 203 ЦК України. Оспорювані договори дарування порушують права малолітньої дочки позивача - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та посвідчені нотаріусом з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме при посвідченні оспорюваних правочинів нотаріус не перевірив відсутність прав неповнолітніх дітей на користування відчужуваним будинком, не витребував довідку про склад сім'ї або зареєстрованих осіб у відчужуваному житловому будинку. Правочини в порушення вимог ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» вчинені без дозволу органу опіки та піклування. Крім того оспорювані правочини вчинені без визначення кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташований відчужуваний будинок, та без визначення її розміру, що суперечить ч. 2 ст. 377 ЦК України.

Після уточнення позовних вимог позивач просила встановити факт її спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з серпня 2009 року по лютий 2016 року; визнати право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою Харківська область Харкіський район, с.Липці, пров. Фабричний, 13; визнати право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання тощо, використані в незавершеному будівництві на земельній ділянці, розташованій за вищезазначеною адресою; визнати недійсним договір дарування від 04.04.2016, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 426, визнати недійсним договір дарування від 04.04.2016, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 424, скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.04.2016, індексні номери 29147198 та 29141087.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23.03.2017 позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання тощо, використані в незавершеному будівництві на земельній ділянці, розташованій за адресою Харківська область Харкіський район, с.Липці, пров. Фабричний, 13 виділені в самостійне провадження.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23.03.2017 позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою Харківська область Харківський район, с. Липці, пров. Фабричний, 13, та скасування рішень приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малік про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.04.2016, індексні номери 29147198 та 29141087 залишені без розгляду за заявою позивача.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та про ухвалення нового рішення по суті позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спірні договори дарування є укладеними та на їх підставі відповідачі набули право власності на житловий будинок, оскільки у договорі відсутні необхідні істотні умови (кадастровий номер земельної ділянки). Наполягає на тому, що матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження факту проживання сторін однією сімєю, а судом були перекручені показання свідків, письмові докази оцінені однобічно. Вказує, що висновок суду про те, що оспорювані правочини не порушують прав позивачки та її неповнолітньої дитини - не ґрунтується на законі, суперечать обставинам справи.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 24 жовтня 2003 року позивач ОСОБА_1 офіційно перебувала у шлюбі з ОСОБА_8. Цей шлюб було розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили 06 листопада 2012 року.

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 березня 2011, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_9, реєстраційний номер 498, відповідач ОСОБА_2 придбав у власність житловий будинок літ «А-1» житловою площею 30,90 кв.м. загальної площею 53,00 кв.м. з надвірними будівлями № 13, що знаходиться по пров. Фабричному в с.Липці Харківського району Харківської області.

На підставі договору дарування від 04 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційний номер 424, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_4 1/2 частку у праві власності на житловий будинок житловою площею 30,90 кв.м. загальної площею 53,00 кв.м. з надвірними будівлями № 13, що знаходиться по пров. Фабричному в с. Липці Харківського району Харківської області.

На підставі договору дарування від 04 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційний номер 426, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 1/2 частку у праві власності на житловий будинок житловою площею 30,90 кв.м. загальної площею 53,00 кв.м. з надвірними будівлями № 13, що знаходиться по пров. Фабричному в с. Липці Харківського району Харківської області.

Згідно інформаційної довідки від 04.04.2016, виданої виконавчим комітетом Липецької сільської ради в будинку № 13 по пров. Фабричному в с. Липці Харківського району Харківської області з 03 жовтня 2012 року зареєстровані ОСОБА_1 та її син ОСОБА_10.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову в частині встановленні факту спільного проживання ОСОБА_1 із відповідачем ОСОБА_2 однією сім*єю без реєстрації шлюбу суд першої інстанції такі вимоги вважав недоведеними та такими, що не ґрунтуються на законі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Так, виходячи з приписів положень ст. 74 СК України та наданих судам розяснень у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З урахуванням зазначеного, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю, спільний побут, взаємні права та обов'язки.

Суд першої інстанції правильно критично поставився до пояснень свідків, які є не конкретними, подекуди містять суперечності, ґрунтуються на припущеннях. Обставини, щодо яких надавали пояснення свідки відомі їм переважно зі слів сторін. Суд першої інстанції надав належну оцінку поясненням свідків, підстав для переоцінки таких доказів колегія суддів не вбачає.

ОСОБА_2 не оспорював факт проживання з ОСОБА_1 однією сім*єю без реєстрації шлюбу з травня 2011 року по листопад 2012 року. Однак, такий факт не буде мати для позивача юридичного значення, оскільки у зазначений період ОСОБА_1 перебувала в іншому шлюбі.

Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що після 06 листопада 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали усталені відносини, які притаманні подружжю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, надавали один одному матеріальну допомогу та підтримку, взаємно визнавали та виявляли подружні відносини перед третіми особами, визнавали взаємні права та обов*язки, спільно виховували дітей від попереднього шлюбу ОСОБА_1 Той факт, що у вказаний період сторони час від часу спільно проводили дозвілля про наведене не свідчить.

Матеріали справи містять акт обстеження житлово-побутових умов будинку № 13 по пров. Фабричному в с.Липці Харківського району Харківської області, складений 04 січня 2017 року депутатом Липецької сільської ради ОСОБА_11, за змістом якого за зазначеною адресою з травня 2012 року по квітень 2016 року фактично проживали ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_2, даний факт підтверджується сусідами.

Зазначеному акту суд першої інстанції надав правильну оцінку, оскільки депутатом не зазначено джерело отримання інформації про проживання зазначених осіб, а мається лише посилання на сусідів без їх ідентифікації; акт не містить жодних даних щодо наявності у зазначених осіб ознак проживання однією сім'єю, зокрема, спільного побуту та взаємних прав та обов'язків.

Факт реєстрації 03 жовтня 2012 року позивача разом зі своїм сином ОСОБА_7 сам по собі не є доказом проживання позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, не свідчить про наявність у сторін відносин, що притаманні саме подружжю. Така реєстрація відбулась під час перебування ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі з іншою особою ОСОБА_8; відповідач ОСОБА_2 за зазначеною адресою реєстрації не мав; позивач була зареєстрована у спірному будинку також разом зі своїм братом ОСОБА_12 безпосередньо перед укладенням ними 02 листопада 2012 року договору відчуження квартири, де вони раніше мали реєстрацію, останній через деякий знявся з реєстраційного обліку.

Відтак, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у встановленні факту проживання позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

В апеляційній скарзі позивач наполягає, що договори дарування неможна вважати укладеними, водночас підтримує позовні вимоги про визнання їх недійсними.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання договорів дарування недійсними. При цьому суд першої інстанції правильно зазначив мотиви відмови у задоволенні таких вимог.

Так відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ст. ст. 215, 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (пункт 5 частини 5) роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Звернення позивача до суду є способом захисту його порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у цивільних правовідносинах.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 377 ЦК України та ч. 6 ст. 120 ЗК України, розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, є істотними умовами, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти.

Позивач власником спірної земельної ділянки не являється. Враховуючи, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сімєю із відповідачем, судова колегія погоджується з висновками суду про відсутність доказів порушення прав позивача даруванням спірного житлового будинку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував норми ч. 4 ст. 29 ЦК України, ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 177 СК України та правильно виходив з того, що у спірному житловому будинку на момент укладення договорів дарування неповнолітня дитина зареєстрована не була, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що на момент укладення договорів дарування ОСОБА_1 з неповнолітньою дитиною постійно проживали в спірному житловому будинку, доказів того, що дитина мала право користування цим будинком, та доказів відсутності у дитини іншого житла на праві власності або користування. Позивачем не зазначено, в чому полягає порушення, зменшення або звуження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення в будинку № 13 по пров. Фабричному в с.Липці Харківського району Харківської області, оскільки відсутність дозволу органу опіки і піклування на продаж майна, в якому має право проживати дитини, сама по собі не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним.

В суді апеляційної інстанції представник позивача не заперечував, що на момент укладення оспорюваних договорів дарування неповнолітня дитина ОСОБА_1 була зареєстрована за місцем проживання свого батька.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, за таких обставин судова коллегія відхиляє апеляційну скаргу, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді: А.І. Колтунова

ОСОБА_13