Справа №: 398/3758/16-ц
провадження №: 2/398/781/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"12" червня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Ковальової О.Б.

при секретарі Дудченко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з позовною заявою, де просить визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком по вулиці Знамянській,1 в м. Олександрії.

Позов мотивує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 26.04.2016 року їй належить житловий будинок по вул. Знамянській,1 в м. Олександрії, де зареєстрована вона, її донька ОСОБА_3 та її батько - ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований в будинку з 05.01.1976 року, право користування будинком він набув на законних підставах, як член сімї попереднього власника будинку його матері ОСОБА_4. Однак в будинку він не проживає з 1990 року, в якості житла ним не користується, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні будинку не приймає. Фактично проживає більше 25 років з своєю співмешканкою ОСОБА_5 в с. Березівка по вул. Ольховського,155.

Жодних угод чи домовленостей щодо збереження за відповідачем права користування житлом між ними не було.

Реєстрація відповідача у належному їй будинку, який там фактично не проживає, створює їй перешкоди в користуванні та розпорядженні ним. Вона позбавлена можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг.

Час від часу, перебуваючи у нетверезому стані відповідач використовує сам факт реєстрації в будинку, як привід зявитися та влаштувати в ньому безлад, чим створює їй перешкоди в користуванні будинком.

Той факт, що відповідач понад 1 рік без поважних причин не проживає за місцем реєстрації, а постійно проживає в зовсім іншому місці, підтверджується актом від 09.11.2016 року.

Відповідач набув право користування будинком, будучи членом сімї попереднього власника ОСОБА_4, яка являється його матірю. З нею її батько не проживає більше 26 років, спільним побутом, взаємними правами та обовязками не пов'язаний, так як він проживає однією сімєю зі своєю співмешканкою, у звязку з чим, відповідно до ст. 3 СК України членом її сімї не являється і має статус колишнього члена сімї. Враховуючи зазначене, вважає, що право відповідача на користування будинком припинилось у звязку з припиненням на цей будинок права власності попереднього власника внаслідок відчуження останньою будинку за договором купівлі-продажу від 26.04.2016 року.

Посилаючись на ст., ст. 391, 405 ЦК України просить її вимоги задовольнити.

Позивач та її представник про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, де вказала, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання після оголошення перерви в судовому засіданні 29.03.2017 року не зявився; про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань не подавав. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність сторін та вважає за можливе постановити рішення на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, суд відповідно до ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України).

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 26.04.2016 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за № 324, ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_6 належний їй на праві власності будинок № 1 по вул. Знамянській в м.Олександрії, а ОСОБА_6 сплатила за цей будинок обговорену грошову суму (а.с 5-6).

З 26.04.2016 року за позивачем зареєстровано право власності на вищевказаний будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчать відомості з витягу (а.с. 7).Позивач 25.06.2016 року зареєструвала шлюб та прізвище після реєстрації змінила на ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.14).

У спірному будинку з 05 січня 1976 року зареєстрований відповідач ОСОБА_1, що підтверджується довідкою голови квартального комітету № 30 від 09.11.2016 року (а.с. 12).

Як встановлено з позовної заяви відповідач у справі ОСОБА_1 є сином колишнього власника - ОСОБА_4, проте з 1990 року у спірному будинку він не проживає, що підтверджується актом від 9.11.2016 року (а.с.13).

Даних про те, що у спірному будинку є особисті речі відповідача у справі немає. Згідно пояснень відповідача в судовому засіданні 29.03.2017 року, при встановленні особи він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але зареєстрований у спірному будинку за адресою: вул. Знамянська,1 в м.Олександрії та ця обставина перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належним їй на праві приватної власності будинком, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України.

Виходячи з положень ст., ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно ч.1 ст.405 ЦК України та ч. 4 ст.156 ЖК України член сім"ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У разі виникнення спору між власником і членами його сімї слід враховувати, що право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що після реєстрації відповідача в вищевказаному спірному житловому будинку в 1976 році, фактично з 1990 року він не проживає в цьому будинку та до суду відповідачем не надано доказів того, що йому чинились перепони в користуванні жилим будинком або доказів того, що він звертався до суду або до інших органів з заявою про усунення перешкод в користуванні спірним жилим будинком.

Будь - яких домовленостей між сторонами про інші умови припинення права користування житлом, не встановлено. Відповідач не являючись на судові засідання, не надав заперечень та доказів в спростування доводів позивача.

Як убачається зі справи, передбачений ст.391 ЦК України спосіб захисту порушеного права може бути реалізований через ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» шляхом зняття особи з реєстраційного обліку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

Суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідачки в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого будинку, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачки таким, що втратив право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України.

Відповідач набув право користування будинком, будучи членом сімї попереднього власника ОСОБА_4, яка являється його матірю. З позивачем її батько не проживає більше 26 років, спільним побутом, взаємними правами та обовязками не пов'язаний, проживає однією сімєю зі своєю співмешканкою, у звязку з чим, відповідно до ст. 3 СК України членом сімї позивача не являється і має статус колишнього члена сімї.

Таким чином, право ОСОБА_1 на проживання у спірному будинку похідне від права колишнього власника ОСОБА_4, членом сім'ї якої відповідач був та за згодою якої проживав та був зареєстрований у вищевказаному будинку.

За таких обставин, право користування житлом, як у колишнього власника ОСОБА_4, так і у ОСОБА_1 припинилося внаслідок припинення права власності ОСОБА_4, у зв'язку з відчуженням будинку.

Таким чином, суд вважає, що в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження, що наявність зареєстрованої особи ОСОБА_1, в будинку позивача створює останній перешкоди, як власнику: у користуванні, розпорядженні та володінні, а саме, щодо оформлення субсидії та інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити

Керуючись ст., ст. 11, 59, 60, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, втратившим право користування житловим приміщенням в житловому будинку №1 по вул. Знамянська в м.Олександрія Кіровоградської області.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: