Провадження № 2/229/1464/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дружківки Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, в якому вказала, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2011 року. Має з ним спільну неповнолітню дитину доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач вказує, що вони з відповідачем припинили спільне проживання в вересні 2016 року, зараз мешкають окремо, дитина проживає разом з нею. Відповідач не підтримує стосунків з дитиною, матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча має таку можливість, оскільки є працездатним. Позивач зазначила, що більша частина її заробітку витрачається на утримання доньки. Дитина має вади зору, перебуває під наглядом лікаря-окуліста, оскільки страждає на амбліопію, має астигматизм обох очей, потребує апаратного та медикаментозного лікування, а також окулярної корекції. Декілька разів на рік дитина проходить курс апаратного лікування очей, який складається з пятнадцяти процедур. Кожен курс лікування коштує 1800 грн. Окрім цього дитині потрібно періодично купувати нові окуляри, вартість яких сягає 800 грн. Відповідач обізнаний про те, що донька має вади зору та потребує постійного лікування та корекції. Натомість він самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків, матеріальної допомоги на лікування не надає. ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше мінімуму, встановленого законом, до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, пояснила, що навесні 2017 року вона зверталася до відповідача за допомогою на лікування дитини, але він її не надав. З часу припинення їх сумісного проживання він передавав через своїх батьків гроші у сумі 500-800 грн. на місяць. Іноді допомогу дитині надавали його батьки, купуючи продукти харчування або одяг дитині, але це було вкрай рідко. З дитиною відповідач не спілкується, на її телефоні дзвінки не відповідає. А донька на даний час потребує лікування, оскільки є надія повністю позбавитися вад зору. Просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини його доходу.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що з вересня по грудень 2016 року він всю свою заробітну плату віддавав ОСОБА_1 для утримання дитини. Після Нового року він переїхав в будинок своєї бабці і в нього з'явилися додаткові витрати на оплату комунальних послуг за будинок, а тому він став надавати допомогу доньці в меншому розмірі. Аліменти він передавав через своїх батьків. В лютому 2017 року в нього народилася ще одна дитина, а тому він просить врахувати цей факт. Також, мати другої дитини на даний час не працює і знаходить на його утриманні. Згоден виплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/5 частини від свого доходу.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він є батьком відповідача. Вказав, що з грудня 2016 року по серпень 2017 року він передавав аліменти від сина невістці по 1000 грн. щомісяця.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини справи.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 26 листопада 2011 року. Сімейні стосунки і спільне проживання вони припинили у вересні 2016 року.

Мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом з матір'ю і цей факт відповідач не оспорює.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття передбачений також ст.180 Сімейного кодексу України. Цей обовязок батьків не залежить від місця проживання дитини, тому ОСОБА_2 зобовязаний утримувати свою неповнолітню дитину.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд вважає, що аліменти підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд встановив, що відповідач має ще одну неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, він визнав позовні вимоги частково в частині стягнення з нього аліментів на доньку ОСОБА_3 у розмірі 1/5 частини його доходів.

Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує те, що відповідач є працездатним, працює і має постійний заробіток, має ще одну неповнолітню дитину, відсутність у нього нерухомого майна, його часткове визнання позову, і вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/5 частини його доходу на місяць, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом, до досягнення дитиною повноліття.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про знаходження на його утриманні непрацездатної матері другої дитини, оскільки вона не є його дружиною.

Щодо доводів позивача ОСОБА_1 про її витрати, повязані з захворюванням та лікуванням дитини, суд вказує наступне.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Тобто, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

В даному випадку, витрати на лікування дитини у звязку з вадами її зору, які понесла позивач ОСОБА_1, є за своєю суттю додатковими витратами на дитину, повязаними з її хворобою. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Такі витрати за своєю суттю не є аліментами, не можуть ототожнюватися зі стягненням аліментів і підлягають стягненню за окремим позовом.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на корить державного бюджету підлягає стягненню судовий збір у сумі 640,00 грн..

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 131, 209, 212-215, 367 ЦПК України, ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину задовольнити частково.

Стягувати щомісяця з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 області, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/5 частини з усіх видів його доходу, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09 серпня 2017 року.

Рішення у частині стягнення аліментів за один місяць надати негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід державного бюджету судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С. О. Рагозіна