Провадження № 4-с/359/42/2017
Справа №359/6635/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

17 травня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Борисполі Київської області скаргу Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» на постанову державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2, про повернення виконавчого документа стягувачу, заінтересована особа боржник ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

26.04.2017 року до Бориспільського міськрайонного суду надійшла скарга ПАТ « Всеукраїнського ОСОБА_1 Банку», в якій просили: - визнати рішення державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у провадженні ВП №46175009 від 30.03.2017 року неправомірним;- скасувати постанову державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу у провадженні ВП №46175009 від 30.03.2017 року;-зобовязати державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2/359/1904, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області 10.12.2014 року про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» (адреса вул.Дегтярівська, 27Т, м.Київ, 04119, , тел.. ) заборгованості в сумі 52766,09 грн.

В обґрунтування зазначили, що у Бориспільському МВ ДВС ГТУЮ в Київській області було відкрито виконавче провадження № 46175009 щодо виконання виконавчого листа № 2/359/1904, виданого Бориспільським міськрайонний судом Київської області 2908.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ« Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованості в сумі 26 383,03 грн. Однак, 30.03.2017 року державним виконавцем Бориспільського МРВ ВДВС ГТУЮ у Київській області було винесено постанову про повернення виконавчого документа у звязку з тим, що відповідно до п. 2 ст. 37 ЗУ « Про виконавче провадження» майно, на яке можливо звернути стягнення, у боржника відсутнє. Однак, ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» не погоджується з зазначеною постановою, оскільки вона є неправомірною та грубо порушує норми чинного законодавства. Державний виконавець поверхово підійшов до виконання своїх обовязків, не скористався жодним із прав наданих йому Законом України «Про виконавче провадження», для виконання рішення, що свідчить про те, що виконавчі дії не проведені належним чином. З зазначених підстав і звернулися до суду із скаргою. Крім того, зазначили, що постанова державного виконавця надійшла на адресу банку лише 18.04.2017 року, а тому вважають, що строк на оскарження ними не пропущений.

В судове засідання заявник не зявився, на адресу суду надійшло клопотання представника ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» проводити судовий розгляд за відсутності представника заявника.

Державний виконавець Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2, а також представник Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області в судове засіданні не зявився, заперечень по суті скарги не подали.

Боржник ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заперечень та заяв до суду не направляла.

Дослідивши письмові матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, заслухавши пояснення державного виконавця Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області, суд дійшов висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Відповідно до відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України». Обов'язковість рішень суду є також однією з основних засад судочинства в Україні (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

Наведене означає, що після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов'язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником - вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені, зокрема Законом України «Про виконавче провадження».

Забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ч.2 ст.368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Судом встановлено, 10 грудня 2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 25102 грн. 03 коп. та судові витрати в розмірі 1281 грн.03 коп., а всього на загальну суму 26383 грн. 03 коп., у цивільній справі № 2/359/1904/2014, 359/6635/14-ц, за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором.( а.с.5).

Як зазначив у скарзі представник ПАТ «Всеукраїнського ОСОБА_1 Банку», на підставі вказаного виконавчого документу у Бориспільському МВ ДВС ГТУЮ в Київській області було відкрито виконавче провадження № 46175009, що також вбачається зі змісту оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.03.2017 ВП №46175009 (а.с.6).

Так, 30.03.2017 року державним виконавцем Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2 було прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення в рахунок погашення боргу (а.с.6).

У відповідності до ст.4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», державний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність, а також вживати всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання чи усунення конфлікту інтересів.

Окрім того, з метою захисту прав сторін виконавчого провадження в силу ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII від 02.06.2016) окремо передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»(№ 1404-VIII від 02.06.2016) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.5,7 ст.26 вказаного Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Згідно ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Однак, визначені заходи примусового виконання рішень не є вичерпними. Ними можуть бути також інші заходи в залежності від застосованих у рішенні заходів захисту цивільних прав, передбачених ЦК України, іншими законами України. Ці заходи свідчать, що обєктом стягнення в основному виступає майно боржника.

Виконавець зобовязаний з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, що також можуть бути використані для розшуку майна.

Положення ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» містить чіткий перелік підстав з яких можливе повернення виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Так, на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З досліджених матеріалів справи встановлено, що державним виконавцем не в повній мірі дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема державний виконавець зобовязаний був вжити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено та своєчасно і в повному обсязі вчинити виконавчі дії, здійснити заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ст.. 36 ЗУ « Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника. Розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обовязковою для виконання поліцією.

На час розгляду у суді скарги на дії головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області ОСОБА_2 рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2014 року не виконано, оскільки відсутнє будь-яке документальне підтвердження фактичного виконання прийнятого судом рішення про стягнення заборгованості.

Крім цього, як вбачається з матеріалів скарги, будь-яких виконавчих дій, спрямованих на забезпечення виконання виконавчого листа № 2/359/1904/2014,359/6635/14-ц, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області, здійснено не було. Оскільки, державним виконавцем було винесено виключно постанову про відкриття виконавчого провадження та згодом постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області ОСОБА_2 не використано в повній мірі ті права та обовязки, які передбачені ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», що забезпечили б в повній мірі примусове виконання рішення.

Згідно вимог ч.2 та ч.3 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, оскільки у державного виконавця не було підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, тому рішення державного виконавця слід визнати неправомірним та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 385 Цивільного процесуального кодексу України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Як встановлено, постанову про повернення виконавчого документу скаржник отримав лише 18.04.2017 року( а.с.6,7), скарга надійшла до суду 26.04.2017 року. Отже, строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця відповідно до ст. 383 ЦПК України не пропущений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.383-387 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати рішення державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у провадженні ВП №46175009 від 30.03.2017 року неправомірним.

Скасувати постанову державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу у провадженні ВП №46175009 від 30.03.2017 року.

Зобовязати державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2/359/1904, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області 10.12.2014 року про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» (ареса вул.Дегтярівська, 27Т, м.Київ, 04119, , тел.. ) заборгованості в сумі 52766,09 грн.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: І.В.Муранова-Лесів