Провадження № 2/702/325/17
Справа № 702/866/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 12 жовтня 2017 року м.Монастирище
Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Діденко Т.І.,
з участю секретаря - Прилуцької О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом заступника керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Монастирищенської районної ради, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - Монастирищенська центральна районна лікарня, до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Підставою для позову вважає те, що ОСОБА_1, обвинувачувався в тому, що він 14 січня 2017 року, близько 18 год. 00 хв., перебуваючи поряд із лісосмугою, що розташована неподалік вул. Комарова с.Антоніна Монастирищенського району Черкаської області, під час суперечки з ОСОБА_2, яка виникла між ними на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс один удар деревяною палицею в область тулуба останнього та два удари деревяною палицею в область лівої руки та тулубу, чим спричинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді перелому 4-5 ребер зліва, закритого перелому ліктьового відростку лівої ліктьової кістки зі зміщеннями відламків, які згідно висновку експерта Уманського МРВ КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» №05-7-01/80 від 30.01.2017 року відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий, понад 21 день, розлад здоровя.
Правова кваліфікація дій ОСОБА_1 визначена як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоровя, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.І ст.122 КК України.
Ухвалою Монастирищенського районного суду від 16.03.2017 задоволено клопотання потерпілого ОСОБА_2 про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні за ч.І ст.122 КК України відносно обвинуваченого ОСОБА_1 та закрито кримінальне провадження за нереабілітуючої підстави - п.7 ч.І ст.284 КПК України.
Внаслідок отриманого середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Монастирищенської центральної районної лікарні протягом 10 ліжко-днів в період з 23.01.2017 по 02.02.2017. За даний період, при вартості 1 ліжко-дня 520,18 грн., згідно довідки Монастирищенської ЦРЛ №05/08-448 від 26.09.2017 на лікування ОСОБА_2 витрачена сума 5202,00 грн., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму.
Враховуючи те, що саме злочинними діями ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_2 було спричинено умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, внаслідок якого останній лікувався у хірургічному відділенні Монастирищенської центральної районної лікарні і кримінальне провадження закрито за нереабілітуючої підстави, та враховуючи те, що відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, тому є всі підстави для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілого, тобто матеріальних збитків завданих державі внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення.
передбачено, що у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину.
Пунктом зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим (далі - Порядок).
Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.
Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні.
Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора.
У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.
Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п.3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»,Рішенням Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 встановлено, що поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає з посиланням на законодавство підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення інтересів держави, обгрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання тощо.
Згідно ч.3 ст.1206 Цивільного кодексу України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до Статуту Монастирищенської центральної районної лікарні, затвердженого рішенням сесії Монастирищенської районної ради від 25.09.2006, лікарня передана до районної комунальної власності, є бюджетним закладом охорони здоровя і фінансується з бюджету районної ради народних депутатів. Власником майна лікарні є Монастирищенська районна рада.
Згідно листа Монастирищенської районної ради №301/01-20 від 28.09.2017 Монастирищенської районна рада є засновником Монастирищенської центральної районної лікарні та передала їй для забезпечення статутної діяльності цілісний майновий комплекс на праві оперативного управління.
Витрати понесені медичною установою на лікування потерпілих від злочину та їх непогашення призводять до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам.
Водночас, додержання всіма учасниками суспільних відносин принципу законності, який закріплено у ст.68 Конституції України, є обовязковою умовою досягнення загальнонаціональної мети українського народу - побудови демократичної, соціальної, правової держави.
Таким чином, дії ОСОБА_1 порушують не лише матеріальні інтереси держави, а і нематеріальні - порушення принципів законності та верховенства права, що закріплені Конституцією України.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» районна ради є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.
Стаття ст.18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлює, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування
Вказані положення Закону надають Монастирищенській районній раді право на захист інтересів громади щодо забезпечення належного матеріально-технічного та фінансового забезпечення галузі охорони здоровя, у тому числі право на звернення до суду в спосіб, передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України.
Згідно листа Монастирищенської районної ради №301/01-20 від 28.09.2017 заходи щодо відшкодування збитків, завданих медичній установі районною радою не вживалися.
Таким чином, Монастирищенська районна рада неналежним чином виконує покладені на неї обовязки, що дає право Уманській місцевій прокуратурі вживати заходи представницького характеру на захист інтересів держави в порядку, передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру».
Пунктом 6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити, просить провести заочний розгляд справи, про що подав до суду заяву від 12.10.2017.
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, заперечення проти позову, заяви про відкладення розгляду справи в суд не подав.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного:
Згідно ухвали Монастирищенського районного суду від 16.03.2017 року у кримінальному провадженні № 1-кп/702/29/17 (кримінальній справі № 702/178/17) про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КК України кримінальне провадження закрите в зв»язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, з нереабілітуючих підстав.
ОСОБА_2 є потерпілим у даній справі.
З даної ухвали суду від 16.03.2017 року про закриття провадження у формі приватного обвинувачення, яка станом на 12.10.2017 року є чинною, вбачається причинний зв»язок між злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілого ОСОБА_2 на лікуванні в хірургічному відділенні Монастирищенської ЦРЛ.
Згідно довідки Монастирищенської ЦРЛ № 05/08/448 від 26.09.2017 року ОСОБА_2 перебував на лікуванні в хірургічному відділенні з 23.01.2017 року по 02.02.2017 року протягом 10 ліжко-днів. Вартість перебування у лікарні склала 5202 грн. з розрахунку вартості лікування 1 ліжко-дня 520,18 грн. без вартості затрачених пацієнтом медикаментів.
Згідно листа Монастирищенської районної ради № 301/01-20 від 28.09.2017 року Монастирищенська районна рада є засновником Монастирищенської центральної районної лікарні та передала їй для забезпечення статутної діяльності цілісний майновий комплекс на праві оперативного управління.
Відповідно до Статуту Монастирищенської центральної районної лікарні, затвердженого рішенням сесії Монастирищенської районної ради від 25.09.2006 року, лікарня передана до районної комунальної власності, утримується за рахунок коштів районного бюджету з бюджету районної ради народних депутатів, що також підтверджено рішенням Монастирищенської районної ради № 12-3/VII від 23.12.2016 року "Про районний бюджет на 2017 рік" та додатком № 3 до нього, з яких вбачається, що в районному бюджеті на 2017 рік були передбачені видатки на утримання лікарні.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину., якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до п.п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, який затверджений постановою КМ України від 16.07.1993 року № 545, та ст.1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат; сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора.
У разі, коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.
Згідно п. 4 Порядку передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя.
Відповідачем не надано суду доказів оплати вартості лікування потерпілого ОСОБА_2 в сумі 5202 грн.
Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача.
Керуючись ст. 22, 1166, 1206 ЦК України; ст.23 ЗУ «Про прокуратуру»; ст. 10, 18-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування»; Постановою Пленуму ВСУ від 07.07.1995 року № 11; ст.128, 284 КПК України; ст.3, 5, 6, 7, 8, 10, 45, 208-209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задоволити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Монастирищенський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.І.Діденко