Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 711/222/17

Номер провадження2/711/671/17

25 травня 2017 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя: Дунаєв С.О.

при секретарі: Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, треті особи: ОСОБА_3, Черкаська міська рада, позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду 11.01.2017р. з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просила визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, а саме: 3/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира), - та 1/2 частки земельної ділянки площею 625м2, яка призначена для ведення садівництва, що розташована на території садівницького товариства «Рафінадний» в м. Черкаси (далі - спірна земельна ділянка). В обґрунтування позову зазначено, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне їй майно, але у зв'язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів з відповідною державною реєстрацією на це майно нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому вона звернулась до суду з зазначеним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданні не з'явився, але надав суду заяву /а.с.89/, в якій просив розглянути справу без його участі. Також суду надано заяву відповідача від 20.12.2016р., в якій він зазначив, що не заперечує проти того, щоб позивачка стала власником квартири та земельної ділянки, що залишились після смерті ОСОБА_4 /а.с.44/.

Тертя особа ОСОБА_3 заявив позов до позивачки, в якому, після уточнення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні її позову та визнати за ним право власності на 3/4 частки спірної земельної ділянки. В обґрунтування вимог зазначив, що дана земельна ділянка належала його батькові ОСОБА_5, після смерті якого він успадкував 1/2 частку земельної ділянки, а іншу 1/2 частку прийняла у спадщину ОСОБА_4. Після смерті ОСОБА_4 він фактично прийняв спадщину за законом, як спадкоємець четвертої черги, оскільки проживав з померлою однією сім'єю. Оскільки позивач подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, а він фактично прийняв спадщину, то кожен з них набув у власність по 1/4 частці земельної ділянки, а тому він вважає себе власником 3/4 часток спірної земельної ділянки.

В судовому засіданні позивачка просила задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що вона є онукою померлої ОСОБА_4. За життя померла ОСОБА_4 склала заповіт на ім'я позивачки і після смерті баби остання мала намір прийняти спадщину, але через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріусом було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва. Неможливість отримання документу, що підтверджує право власності на набуте у спадщину майно обумовило її звернення до суду з зазначеним позовом. Оскільки єдиною особою, яка має право на обов'язкову частку у спадщині є її брат ОСОБА_2, то позов пред'являється саме до цієї особи. Позов третьої особи - ОСОБА_3 - вважає необґрунтованим і просила відмовити у його задоволенні.

Представник позивача - ОСОБА_6 - в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з урахуванням уточнення, а в задоволені зустрічного позову просив відмовити, посилаючись на те, що він є необґрунтованим.

Третя особа - ОСОБА_3 - заперечив проти первісного позову та пояснив, що спірна квартира та спірна земельна ділянка були особистою приватною власністю його батька ОСОБА_5. Після його смерті він та ОСОБА_4 прийняли спадщину, а відтак йому належить 1/2 частка спірної квартири та 1/2 частка земельної ділянки. На момент смерті ОСОБА_4 він проживав з нею, оскільки фактично вона була йому мачухою, і на даний час він і надалі мешкає за тією ж адресою, тому він вважає, що він є належним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 і фактично прийняв спадщину після її смерті. Оскільки свою частку спірної квартири ОСОБА_4 заповідала позивачці, то він набув в порядку спадкування половину належної померлій частки земельної ділянки. Таким чином, він є власником 1/2 частки спірної квартири в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 та власником 3/4 часток спірної земельної ділянки (1/2 частка - в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, 1/4 частка після смерті ОСОБА_4). Просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог та задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 - в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог ОСОБА_1 та просив відмовити у задоволенні її позову. Натомість підтримав вимоги ОСОБА_3 та просив задовольнити їх задовольнити в повному обсязі.

Представник Черкаської міської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, та їх представників, свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.12.1987р. /а.с.12/.

04.08.1993р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали свідоцтво про право власності на спірну квартиру, яке видано органом приватизації Придніпровського районного виконавчого комітету, що визнається сторонами та підтверджується відомостями про державну реєстрацію права власності /а.с.18, 86/.

19.08.1998р. на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.02.1998р. №109 ОСОБА_5 отримав державний акт про право власності на спірну земельну ділянку /а.с.20/.

На теперішній час місце знаходження оригіналів правовстановлюючих документів на спірну квартиру (свідоцтво про право власності від 04.08.1993р.) та спірну земельну ділянку (державний акт від 19.08.1998р.) невідоме.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 /а.с.9/. Після його смерті спадщину прийняли ОСОБА_3 (третя особа), який є його сином, та ОСОБА_4, як дружина, у зв'язку з чим ці особи отримали відповідні свідоцтва про прийняття спадщини.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину від 22.02.2005р. серії НОМЕР_1 /а.с.19/ та НОМЕР_2 /а.с.43/ ОСОБА_4 є спадкоємцем 1/2 частки майна ОСОБА_5.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину від 22.02.2005р. серії НОМЕР_3 /а.с.81/ та НОМЕР_4 /а.с.82/ ОСОБА_3 є також спадкоємцем 1/2 частки майна ОСОБА_5.

До складу спадщини після смерті ОСОБА_5 увійшло право власності на 1/2 частину спірної квартири та право власності на спірну земельну ділянку. Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 набули право власності на таке майно в наступних ідеальних частках: по 1/4 частині спірної квартири та по 1/2 частині спірної земельної ділянки.

05.01.2010р. було здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на спірну квартиру, внаслідок чого ОСОБА_4 на праві приватної власності належало 3/4 частини спірної квартири, а ОСОБА_3 є власником 1/4 частини, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с.17-18/ та довідкою КП «Черкаське ООБТІ» /а.с.86/.

Позивачка - ОСОБА_1 - є онукою ОСОБА_4, що визнається особами, які беруть участь у справі.

30.01.2013р. ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала спірну квартиру позивачці /а.с.114/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Після її смерті 17.02.2016р. заведена спадкова справа №58589882 /а.с.55/, оскільки в цей день позивачка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини /а.с.123/. Інші особи у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини не подавали.

Разом з тим, одним зі спадкоємців ОСОБА_4 є ОСОБА_2 - брат позивачки - який є інвалідом дитинства, а тому має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки не подавав заяв про відмову від спадщини. Родинний зв'язок відповідача з померлою також не заперечується особами, які беруть участь у справі.

Постановою нотаріуса від 18.08.2016р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом після смерті ОСОБА_4, оскільки нотаріусу не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно /а.с.21/.

ОСОБА_3 з 04.04.2014р. має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання у спірній квартирі, натомість фактично став проживати в цій квартирі лише після смерті ОСОБА_4, оскільки до моменту її смерті працював та фактично проживав в Російській Федерації. Зазначені обставини підтверджуються відміткою в паспорті про місце реєстрації ОСОБА_3 /а.с.79/, довідками з місця роботи ОСОБА_3 /а.с.107-108/, та визнаються сторонами.

Таким чином, позивачка прийняла у встановленому законом порядку спадщину після смерті ОСОБА_4, але позбавлена можливості отримати відповідний документ на підтвердження свого права, а тому звернулась до суду з зазначеним позовом. У свою чергу ОСОБА_3 вважає, що фактично прийняв у спадщину частку спірної земельної ділянки після смерті ОСОБА_10, а тому заявив позов до позивачки.

Тож між особами, які беруть участь у справі, існує спір з правовідносин про право власності та спадкування, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Підставою для відмови у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна після смерті ОСОБА_4 стала відсутність відомостей про державну реєстрацію права власності спадкодавця на момент її смерті та відсутність оригіналів правовстановлюючих документів.

Згідно ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй майно у вигляді 3/4 часток спірної квартири та 1/2 частки спірної земельної ділянки. Заперечення ОСОБА_3 щодо розміру частки ОСОБА_4 у спірній квартирі є необґрунтованими, оскільки право власності ОСОБА_4 на 3/4 частки квартири зареєстроване у встановленому законом порядку і набуте на належній правовій підставі.

Частиною 1 ст.1269 ЦК передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка виконала свій обов'язок і вчасно подала заяву про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину.

ОСОБА_2 відповідно до ст.ст.1241, 1266 ЦК має право на обов'язкову частку у спадщині, але з огляду на положення ст.1268 ЦК вважається таким, що відмовився від спадщини, оскільки не подав у встановлений законом строк заяву про її прийняття. Підтвердженням відмови відповідача від права на спадкування є і складена ним заява від 22.12.2016р. /а.с.44/.

Стосовно доводів ОСОБА_3 щодо наявності в нього права на спадкування після смерті ОСОБА_4, то суд зауважує наступне. Відповідно до ст.1264 ЦК до у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. При визначенні факту проживання однією сім'ю необхідно виходити з положень ст.3 Сімейного кодексу України, відповідно до якої сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не має кровного споріднення з померлою ОСОБА_4. Відносини між ОСОБА_3 та померлою мали характер родинних, оскільки померла була дружиною його рідного батька, а відтак фактично може вважатись його мачухою, оскільки рідна мати ОСОБА_3 померла до того, як його батько одружився з ОСОБА_4. Натомість всупереч положень ч.1 ст.60 ЦПК ОСОБА_3 не надано суду доказів на підтвердження того, що він протягом п'яти років до моменту смерті ОСОБА_4 проживав разом з нею та був пов'язаний спільним побутом. За таких обставин відсутні підстави вважати, що він проживав з померлою ОСОБА_4 однією сім'єю, а тому він не є спадкоємцем четвертої черги. До того ж позивачка відповідно до положень ст.1261, ч.1 ст.1266 ЦК є спадкоємцем першої черги за правом представлення, а тому прийняття нею спадщини за законом відповідно до ст.1258 ЦК усуває від спадкування спадкоємців наступних черг.

Таким чином доводи ОСОБА_3 про те, що він фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 є необґрунтованими, а його вимоги про визнання за ним права власності на 3/4 частки спірної земельної ділянки не підлягають до задоволення. При цьому право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку спірної земельної ділянки, що набуто ним в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_5 - підтверджується належним чином (свідоцтво про прав на спадщину), а тому не потребує судового захисту у спосіб, передбачений ст.392 ЦК.

За таких обставин, єдиним спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_4, який належним чином прийняв спадщину, є позивачка.

Згідно ч.1 ст.1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На реалізацію зазначеної вимоги закону позивачка звернулась до нотаріусу, проте їй було відмовлено, оскільки на теперішній час в Державному реєстрі прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію права власності спадкодавця, що фактично унеможливлює реалізацію позивачкою її права на спадкування за заповітом та за законом. Отже право позивачки є порушеним і підлягає захисту.

З огляду на положення ст.ст.3, 4 ЦПК відповідачем по справах позовного провадження є особа, яка порушує, не визнає або оспорює права, свободи чи інтереси позивача. Враховуючи, що відповідач має право на обов'язкову частку у спадковому майні і не подавав нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини, то позовні вимоги заявлені до належного відповідача. До того ж, право позивачки на спадкове майно не визнається і ОСОБА_3, який бере участь у справі як третя особа та заявив самостійні вимоги на предмет спору, що також обумовлює необхідність судового захисту прав позивачки.

Визнання права власності, як спосіб захисту, передбачено а.1 ч.2 ст.16, ст.392 ЦК. Натомість особливістю такого способу захисту є те, що він може бути застосований лише до власника майна (ст.392 ЦК) або особи, яка має речове право на чуже майно (ст.396 ЦК).

Враховуючи, що позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, а відтак набула у встановлений законом порядок право на спадщину, то суд вважає за можливе та необхідне застосувати такий спосіб захисту, як визнання за нею права власності на спадкове майно, оскільки право власності на спадкове майно виникає з моменту відкриття спадщини (ч.3 ст.1223 ЦК).

За таких обставин позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення в повному обсязі. У свою чергу позов ОСОБА_3 є необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються із судового збору, сплаченого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за подання позовів. Позивачка заявила клопотання про покладання судових витрат за її позовом на неї, а позов ОСОБА_3, не підлягає до задоволення. За таких обставин понесені ОСОБА_1 та ОСОБА_3, судові витрати з оплати судового збору не підлягають відшкодуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер майна НОМЕР_5, - та 1/2 частку земельної ділянки площею 625кв.м., призначеної для ведення садівництва, що розташована на території садівницького товариства «Рафінадник» м. Черкаси, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2..

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Понесені судові витрати особами, які брали участь у справі, відшкодуванню не підлягають.

Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: С. О. Дунаєв