Справа № 126/3409/16-ц Провадження № 22-ц/772/2043/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Луценка В.В.,

суддів Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_3 на заочне рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.07.2013 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 300 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 05.2017. Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, в той час як відповідачка взяті на себе обовязки не виконувала, внаслідок чого допустила заборгованість, яка станом на 31.10.2016 року складає 14589,68 гривень, яка складається з наступного: 292,81 гривень - заборгованість за кредитом, 9825,93 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 3300 гривень - заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 670,94 гривень - штраф (процентна складова). Враховуючи наведене позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у розмірі 14589,68 гривень.

Заочним рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_3 оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі вказує, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та вимог процесуального права, а тому просив його скасувати, ухвалити нове рішення у справі, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення сторін, які зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 29.07.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» в розмірі 300 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 05.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустило строк позовної давності, однак судова колегія не погоджується з висновком суду про те, що це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, враховуючи наступне.

Згідно з ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 29.07.2013 року (а.с.4) вбачається, що останнє погашення по кредиту в розмірі 202,12 гривень було здійснене відповідачкою 02.12.2013 року, в той час як позивач звернулось до суду з позовом тільки 21.12.2016 року.

Дійсно, за таких обставин позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення тіла кредиту з порушенням строку позовної давності, а тому вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Одночасно з тим, відповідно до умов кредитного договору, сплата відсотків за користування кредитними коштами повинна здійснюватися щомісячно, а тому позовна давність за вимогами повязаними зі стягнення заборгованості по простроченим щомісячним платежем, повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду.

Вказане узгоджується з правовими позиціями, викладеною у постанові ВСУ від 06.11.2013 року у справі №6-116цс13 та постанов ВСУ від 02.12.2015 року у справі №6-249цс15, відповідно до яких проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Згідно з ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.1, 2 ч.1 ст.355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Таким чином, на момент звернення з позовом, тобто 21.12.2016 року, строк дії договору, що відповідає строку дії картки - 05.2017 року, не закінчився, заборгованість за кредитним договором не погашена, а висунута вимога про стягнення процентів та пеня за користування кредитними предявлена у термін, який визначений кредитним договором.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що позовна вимога про стягнення процентів та пеня за користування кредитними коштами за період з 30.10.2013 року по 30.10.2016 року у межах загальної позовної давності, підлягають задоволенню.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 29.07.2013 року, заборгованість за відсотками пеня за користування кредитними коштами за період з 30.10.2013 року по 30.10.2016 року складає 9436,12 гривень, а заборгованість за пенею, за вказаний період, складає 1300 гривень.

Щодо позовної вимоги про стягнення штрафів: фіксованої частини, у розмірі 500 гривень та процентної складової, у розмірі 670,94 гривень, судова колегія приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, у звязку з наступним.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством не передбачено штрафів з фіксованою частиною, однак вказаний штраф передбачений п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання, разом з процентною складовою.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З наведеного вбачається, що два різних види штрафів є подвійним стягненням за одне й теж порушення договірного зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в силі залишатись не може та підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі, яким позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 липня 2013 року, у розмірі 10736,12 гривень, з яких: 9436,12 гривень заборгованість по процентам від суми позики за час фактичного користування кредитними коштами; 1300 гривень заборгованість за пенею.

В решті позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати, у вигляді судового збору, в сумі 2893,80 гривень.

Рішення суду набуває законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ ОСОБА_4

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ ОСОБА_5