АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22.02.2016 у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом, у якому просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. від 19.10.2014, зареєстрованого в реєстрі за № 8220, таким, що не підлягає виконанню. Посилалася на те, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій № 296/5, так як сума заборгованості не була безспірною. Крім того, вважає, що зазначений виконавчий напис нотаріуса був вчинений з порушенням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які забороняють у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса звертати стягнення на нерухоме майно, яке вважається предметом іпотеки.

Справа № 761/24390/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5989/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.02.2016 позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8220 від 19.10.2014, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, Уповноваженою особою ФГВФО подано апеляційну скаргу, в якій вона просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Посилалась на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на неповне з'ясування усіх фактичних обставин справи. В обгрунтування своїх доводів вказувала, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє можливість спору між сторонами щодо кредитної заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє, щоб документи, з яких обчислена заборгованість не були спірними.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18.08.2016 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.02.2016 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2017 рішення Апеляційного суду м. Києва від 18.08.2016 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Інші особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню суд першої інстанції виходив з того, що на момент вчинення виконавчого напису вже було рішення суду, яким стягнута заборгованість за кредитним договором, тому подальша заборгованість за вказаним кредитним договором є спірною.

Скасовуючи рішення Апеляційного суду м. Києва від 18.06.2016 та направляючи справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, суд касаційної інстанції вказав на те, що апеляційний суд ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 врахував той факт, що на момент вчинення виконавчого напису існували рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.09.2012 та рішення Соломянського районного суду м. Києва від 17.02.2015, якими з ОСОБА_7 та поручителем ОСОБА_7 стягнуто на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором та прострочену заборгованість зі сплати відсотків, проте зазначив, що ні при розгляді вказаних справ, ні в іншому порядку боржник не подавала будь-яких зустрічних вимог на спростування суми боргу, що свідчить про відсутність між сторонами спору щодо суми заборгованості. При цьому не врахував, що наявність спору щодо стягнення кредитної заборгованості було встановлено на момент розгляду даної справи, а тому суд мав перевірити, чи дійсно заборгованість є безспірною та чи спірний виконавчий напис підлягає виконанню, з чого саме складається ця заборгованість, на яку саме суму нараховувалися відсотки за користування кредитом та чи не входить до цієї суми стягнута зазначеним вище судовим рішенням заборгованість, чи не є таке стягнення подвійним та чи не свідчить таке про небезспірність суми заборгованості.

Також суд не звернув уваги на те, що вимога до ОСОБА_2 виникла станом на 26.03.2010, що перевищує термін у три роки, оскільки оспорюваний виконавчий напис видано 01.10.2014.

В силу ч. 4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Перевіряючи обставини справи, апеляційним судом встановлено, що 10.07. 2008 між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 170940 доларів США з кінцевим терміном повернення до 09.07.2033 (а. с. 10-12).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10.07.2008 укладений договір іпотеки, за умовами якого позивач передала в іпотеку нерухоме майно - квартиру за АДРЕСА_1 (а. с. 8-9).

Пунктом 5.3 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі, зокрема, виконавчого напису нотаріуса.

19.10.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8220, про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскаржуваним виконавчим написом пропонується за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, задовольнити вимоги стягувача (відповідача) за кредитним договором на суму заборгованості за кредитом у розмірі 32895, 02 доларів США, що еквівалентно 4325188, 47 гривень, з яких: 166548,84 доларів США, еквівалент 2183919 грн. 96 коп., суму заборгованості зі сплати відсотків - 127561,76 доларів США, еквівалент 672690 грн. 57 коп., пеню за прострочення сплати кредиту - 18640,42 доларів США, еквівалент 244427 грн. 91 коп., штраф за порушення умов кредитного договору у розмірі 17094 доларів США, еквівалент 224150 грн. 03 коп., плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом - 1700 грн. Строк, за який провадиться стягнення, з 10.07.2008 до 21.08.2014, загальна сума, яка підлягає стягненню з позивача, становить 329845,02 доларів США, еквівалент 4325 188 грн. 47 коп. (а. с. 53).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (з відповідними змінами), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Законом України «Про нотаріат» і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено обов'язкову вимогу встановлення безспірності боргу не лише як факту, а й встановлення суми заборгованості з метою захисту прав боржника у випадку неспівмірності заявлених кредитором вимог та фактично встановленого розміру заборгованості. Обов'язковою умовою законом також визначено, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Разом з тим, з виконавчого напису вбачається, що строк за який проводиться стягнення, з 10.07.2008 до 21.08.2014, що саме по собі свідчить про спірність заявленої вимоги.

Крім того, ОСОБА_2 посилалася на те, що рішенням апеляційного суду м. Києва від 19.09.2012 стягнуто з ОСОБА_7 та поручителя ОСОБА_7 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором, яка станом на 26.03.2010 складала 1635683 грн. 72 коп. (а.с. 13-16).

Також рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17.02.2015 стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «КБ «Надра» прострочену заборгованість зі сплати відсотків у розмірі 31916,21 доларів США, що еквівалентно, станом на день подачі позову 12.12.2013, сумі 255106 грн. 26 коп.

А отже, на час видачі виконавчого напису сума заборгованості за період визначений у ньому була стягнута в судовому порядку. Вказане свідчить про наявність спору та обставин, які перешкоджають вчиненню виконавчого напису, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Враховуючи вищевикладене доводи апеляційної скарги відносно того, що сума боргу позивача є безспірною, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки факт безспірності суми боргу, яку просить стягнути ПАТ «КБ «Надра» з ОСОБА_2 не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема, змагальності і диспозитивності, апеляційний суд, з урахуванням висновків і мотивів суду касаційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищевикладене, колегія судді приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22.02.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: