Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/1916/17 Головуючий у 1-й інст. Снігір В. М.
Категорія 54 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів : Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнаня звільнення з роботи незаконним та поновлення на роботі, покладення на відповідача зобов`язання укласти трудовий договір та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 серпня 2017 року,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що в період з 03.07.1995 по 28.04.2017 вона працювала в ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця" на різних посадах. 28.04.2017 згідно наказу № 364/0с від 28.04.2017 була звільнена з посади інженера І категорії з безпеки руху поїздів та автотранспорту Коростенської дільниці регіональної філії "Південно-західна залізниця" на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників. Вважає, що її звільнили з роботи із порушенням вимог п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки відповідач звільнив її менш як за 2 місяці з моменту попередження про вивільнення працівників без пропозиції вакантних посад та з порушенням порядку надання згоди на її звільнення профспілковим комітетом. Зазначила, що мала переважне право залишення на роботі, так як на її утриманні перебуває неповнолітня дитина, має освіту, що відповідає займаній посаді, працювала на посаді із 2000 року та не мала покарань, а лише заохочення, крім того є потерпілою від аварії на ЧАЕС третьої категорії. У звязку із наведеним просила визнати її звільнення з роботи незаконним та поновлення на роботі в ПАТ «Українська залізниця»; покласти на відповідача зобов`язання укласти трудовий договір та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день фактичного поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнути середній заробіток за один місяць у сумі 7800, 00 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 серпня 2017 року позов задоволено частково. Визнано незаконним звільнення з роботи ОСОБА_1 та поновлено на роботі на посаді інженера 1 категорії з безпеки руху поїздів та автотранспорту Коростенської дільниці регіональної філії «Південно Західна залізниця». Стягнуто на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з в сумі 27632, 00 грн., а також допущено рішення до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. Вирішено питання щодо відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрзалізниця», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зокрема зазначає, що порядок звільнення ОСОБА_1 дотримано, оскільки про наступне вивільнення працівників її повідомлено 27.02.2017 року під її особистий підпис, запропоновано близько 800 вакантних посад, наявних в регіональній філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та була надана згода профспілкового комітету на її звільнення. Так як позивач не надала згоду на переведення на запропоновані вакансії, що підтверджується відсутністю відповідного запису у її трудовій книжці, тому звільнення її було проведено із дотриманням ч. 2 ст. 40 КЗпП України.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджують не пізніше ніж за два місяці.

Частиною 3 ст.49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" вбачається, що під час розгляду спорів про звільнення з роботи за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в реорганізації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 у період із 03.07.1995 по 28.04.2017 працювала в ПАТ «Українська залізниця» на різних посадах. З 26.09.2000 року позивач працювала на посаді інженера з безпеки руху поїздів та автотранспорту 1 категорії Коростенської дільниці з безпеки руху поїздів та автотранспорту (а.с.11-12).

Згідно протоколу засідання правління ПАТ «Українська залізниця» № Ц-57/4 від 17-18.01.2017 вирішено ліквідувати з 01.05.2017 структурний підрозділ апарат безпеки руху поїздів і автотранспорту апарат регіональної філії «Південно-Західна залізниця». При цьому, правлінням ПАТ «Українська залізниця» вирішено створити новий структурний департамент безпеки руху зі встановленням нової чисельності штатних одиниць (а.с.9)

27.02.2017 року ОСОБА_1 вручено письмове повідомлення про наступне вивільнення працівників у звязку із ліквідацією структурного підрозділу апарату безпеки ПАТ «Укрзалізниця» і скорочення посади позивача та ознайомлено під підпис (а.с.4). ОСОБА_1 підписала повідомлення із застереженням на день отримання повідомлення посади не пропонувались.

07.03.2017 року позивачу вдруге повідомлено про скорочення посади інженера І-категорії з безпеки руху поїздів та автотранспорту Коростенської дільниці регіональної філії «Південно-західна залізниця» та в порядку працевлаштування запропоновано посади, а саме: інженер з охорони праці 2 категорії БМЕУ Коростень; інженер 1 категорії проектно-кошторисного відділу БМЕУ Коростень; інженер з охорони праці ТЧ Коростень. Зазначене повідомлення ОСОБА_1 також особисто отримала, про що свідчить її підпис (а.с.5). У зазначеному повідомленні ОСОБА_1 вказала, що розглядає запропоновані вакантні посади.

03.04.2017 року профспілковим комітетом первинної профспілкової організації Коростенської дирекції залізничних перевезень надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за скороченням у випадку відмови від запропонованих посад (а.с.6).

Наказом № 364/0с від 28.04.2017 року ОСОБА_1 була звільнена з посади інженера І - категорії з безпеки руху поїздів та автотранспорту Коростенської дільниці регіональної філії "Південно-західна залізниця" на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників (а.с.15).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні позивача ОСОБА_1 з посади інженера 1-ї категорії з безпеки руху поїздів та автотранспорту Коростенської дільниці регіональної філії «Південно-західна залізниця» у звязку із скороченням штату відповідачем не було дотримано вимог ч.2 ст. 40 КЗпП України, яка передбачає, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 відмовилась від переведення на іншу роботу, відсутні.

Такі висновки суду повністю підтверджуються встановленими судом фактичними обставинами справи.

Так, у повідомленні від 07.03.2017 року про скорочення посади, яку займала ОСОБА_1, остання не вказала, що вона не згодна із переведенням на запропоновані посади, а зазначила, що вона розглядає запропоновані варіанти. Така ж позиція висловлена і на засіданні профспілкового комітету.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що вона має освіту, повязану із роботою на залізниці, постійно працювала у цій системі, з 26.09.2000 року переведена інженером з безпеки руху поїздів та автотранспорту, а тому у звязку із скороченням її посади проводила консультації щодо зайняття запропонованих інженерних посад, виходячи із характеру та обсягу роботи, наближеності нових функціональних обовязків до тих, які вона виконувала раніше, проте вона не відмовлялась від запропонованих посад.

Обставин відмови позивача від зайняття вакантних посад судом першої інстанції не встановлено. Не надано таких доказів відповідачем і при поданні апеляційної скарги.

Таким чином порушено одну із найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

І лише відмова працівника від зайняття вакантних посад звільняє роботодавця від відповідальності.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно зясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 серпня 2017 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Судді: