Справа № 681/118/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2017 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді - Горщар А.Г.

за участю секретаря Салюк Т.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Полонської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Полонського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права на спадкове майно, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням доповнень, просив: визнати недійсним і скасувати заповіт, посвідчений 09.09.1998 року приватним нотаріусом Полонського нотаріального округу ОСОБА_4, згідно якого ОСОБА_5 на випадок свої смерті заповіла все своє майно сину ОСОБА_6; скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.07.2003 року, посвідчене державним нотаріусом Полонської державної нотаріальної контори, згідно якого ОСОБА_6 успадкував після смерті матері ОСОБА_5 спадкове майно, котре складається із ? частин житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в м. Полонному по вул. Чкалова, 9; встановити факт, що він прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5, померлої 21.04.1999 року; визнати за ним право власності на 3/8 частини вказаного жилого будинку в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що він з 1998 року є інвалідом ІІ групи та являється співвласником ? частки будинку, розташованого в м. Полонне по вул. Чкалова, 7, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 08.05.1987 року нотаріусом Полонської державної нотаріальної контори. Решта ? частини вказаного будинку належала його матері ОСОБА_5, яка померла 21.04.1999 року. Після її смерті відкрилась спадщина, яку він прийняв так як фактично проживав на день смерті матері у згаданому будинку. У вересні 2014 року від сестри ОСОБА_1 дізнався, що 09.09.1998 року мати склала заповіт, за яким заповіла все належне їй майно своєму сину, а його брату ОСОБА_6, котрий 03.07.2003 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом посвідчене державним нотаріусом Полонської державної нотаріальної на ? частки згаданого будинку. Оскільки він як інвалід ІІ групи мав право на обовязкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті матері, цю спадщину він прийняв шляхом вступу у фактичне володіння майном спадкодавця, а зазначене свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане ОСОБА_6 є недійсним. Крім цього, також вважає недійсним згаданий заповіт, складений ОСОБА_5 09.09.1998 року, оскільки складений і посвідчений з порушенням встановлених вимог закону, та підпис матері підроблений.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала.

Представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_7 та державний нотаріус позов заперечили.

Третя особа приватний нотаріус Полонського районного нотаріального округу ОСОБА_4 в судові засідання не з`являлася, подала суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності та вказала про заперечення нею позовних вимог ОСОБА_2

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Встановлено, що 09.09.1998 року приватним нотаріусом Полонського нотаріального округу ОСОБА_4 посвідчено заповіт, згідно якого ОСОБА_5 на випадок свої смерті заповіла все своє майно сину ОСОБА_6.

21.04.1999 року ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема, на ? частини згаданого будинку.

03.07.2003 року ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану частину будинку.

Разом з тим, позивач, який являвся спадкоємцем за законом першої черги, на день смерті матері проживав разом з нею та на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини вступив у фактичне володіння майном ОСОБА_5, так як взяв для себе частину рухомого майна, що належало спадкодавцю, про що свідчать дані паспорту ОСОБА_8 та наявність у нього спадкового майна.

Отже, у відповідності до ст.549 ЦК УРСР 1963 року, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, позивач визнається таким, що прийняв спадщину шляхом фактично вступу у володіння майном спадкодавця.

Оскільки, ОСОБА_9 на час відкриття спадщини являвся інвалідом ІІ групи, тому він за положеннями ст.535 названого Кодексу як непрацездатний син спадкодавця успадковує, незалежно від змісту заповіту не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обовязкова частка).

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями за законом першої черги були її діти, позивач, син ОСОБА_6, дочка ОСОБА_1, а тому обовязкова частка ОСОБА_9 становить 3/8 частин будинку, у якому ? його частин належало для спадкодавця.

За таких обставин є незаконним видача для спадкоємця за заповітом ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину на ? частин будинку, а тому дане свідоцтво слід визнати недійсним.

Суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги про визнання вищезгаданого заповіту недійсним виходячи із такого.

За позицією позивача, недійсність заповіту полягає у тому, що підпис на заповіті не належить для ОСОБА_5, а виконаний іншою особою та, що заповіт складено нотаріусом у порушення встановлених вимог.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В ході розгляду справи доводи позивача про неналежність підпису заповідачу з достовірністю не доведено, про що свідчить повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи (т.1 а.с.168).

Також, за даними висновку експертів (т.2 а. с. 61-67), у оспорюваному заповіті записи у графі «Підпис» змінам шляхом підчистки, дописки, травлення, виправлення тощо не піддавалися.

Напис прізвища «Салацка» виконаний рукописним способом за допомогою кулькових ручок, без технічної підготовки та технічних засобів.

Отже, в ході розгляду справи не здобуто доказів, які би підтверджували, що при складанні заповіту мала місце підробка підпису заповідача та що нотаріусом допущені інші порушення вимог, які ставляться при посвідченні заповіту.

Керуючись наведеним, ст.ст.10, 60, ч.3 ст.209, ст.ст.212-215 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5, померлої 21.04.1999 року;

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 3/8 на частин житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в м. Полонному по вул. Чкалова, 9, Хмельницької області.

Скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.07.2003 року посвідчене державним нотаріусом Полонської державної нотаріальної контори згідно якого ОСОБА_6 успадкував після смерті матері ОСОБА_5 спадкове майно, котре складається із ? частин зазначеного жилого будинку.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були на проголошенні протягом цього ж строку з дня видачі копії рішення.

Головуючий: