Справа № 182/81/16-ц
Провадження № 2/0182/1223/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2017 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Рибакової В.В.

при секретарі Затуливітер Н.В.

за участю позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Пометій М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 11.01.2016 року звернулася до суду з вказаним позовом (а.с.3,4), який уточнювала та яким просила у порядку позовного провадження (а.с.21,22,23) на підставі ст.3 СК України, ст.ст.15,16,1264 ЦК України, п.5 ч.2 ст.234, ч.ч.2,4 ст.256 ЦПК України встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 01.01.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року за адресою: АДРЕСА_1. Вимог про право не пред'явила.

В обґрунтування своїх вимог послалась на наступні обставини.

Вказала, що у 1975 році ОСОБА_3 переїхала на постійне місце проживання до м. Нікополь. Оскільки ОСОБА_3 не мала свого житла і доводилась дальнім родичем її матері, вона деякий час проживала разом з ними за адресою: АДРЕСА_10. Згодом ОСОБА_3 придбала пів будинку по сусідству. У зв'язку із знесенням їх будинків, у 1982 році їм були надані інші житлові приміщення. Її сім'ї виділена квартира № 10, а ОСОБА_3 - квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що їй наприкінці 2009 року за сімейними обставинами необхідно було шукати інше житло, ОСОБА_3 запропонувала переїхати проживати до неї, на що вона погодилася. З 01.01.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року вони з ОСОБА_3 проживали однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_2. Весь цей час вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом купували харчі, речі звичайної домашньої обстановки і вжитку, готували їжу, сплачували комунальні платежі, а також мали взаємні права та обв'язки. Коли стан здоров'я ОСОБА_3 погіршився вона доглядала за нею, а після її смерті взяла на себе всі витрати на поховання.

Вважає, що оскільки вона проживала з ОСОБА_3 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, то є спадкоємцем четвертої черги. Інших спадкоємців немає. З метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 вона зверталася до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини. Листом №725/02-14/88/2015 від 16.07.2015 року їй було роз'яснено про необхідність надати документи, що підтверджують факт проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства з померлою ОСОБА_3, та запропоновано звернутися для вирішення цього питання до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Позивач у судовому засіданні обставини викладені в позові та позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Вважає вимоги пред'явлені ОСОБА_1 недоведеним.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Ст.3 СК України визначає поняття сім'я. Сім'я є первинним та основним осередком суспільства (ч.1). Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч.2). Права члена сім'ї має одинока особа (ч.3). Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч.4).

Згідно п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року зазначено наступне. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права та обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої стаття 235 ЦПК залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

У п.21 вказаної Постанови закріплено, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Як вбачається з позову, встановлення фактупроживання однією сім'єю зі спадкодавцем у період з 01.01.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року за адресою: АДРЕСА_1 необхідно ОСОБА_1 для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 Тобто від встановлення цього факту залежить виникнення у ОСОБА_1 права на спадкування. Однак, ОСОБА_1 у порядку окремого провадження з даними вимогами не зверталася.

ОСОБА_1, пред'явивши вимоги про встановлення факту в позовному провадженні, не пред'явила вимог щодо права. На це суд звертав увагу в ухвалі від 18.01.2016 року про залишення позовної заяви без руху (а.с.16). Однак ОСОБА_1 в заяві, поданої на виконання ухвали, послалась на відсутність підстав для пред'явлення вимог про право в судовому порядку (а.с.21).

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року у м. Нікополі Дніпропетровської області померла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5,6,42).

З матеріалів справи вбачається, що похованням ОСОБА_3 займалась ОСОБА_1 (а.с.10 - копія договору-замовлення №512 на організацію та проведення поховання, а.с.11,12 - Додатки №1,№2 до договору-замовлення №512, а.с.13 - квитанції).

ОСОБА_3 з 20.05.1982 року та на час смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-на звороті, а.с.7).

Зі спадкової справи № 88/2015, заведеної 16.07.2015 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 (а.с.34-50,76-101) вбачається наступне.

16.07.2015 року до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_1, як особа яка проживала однією сім'єю з померлою та вели спільне господарство згідно ст.1264 ЦК України, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.с.35,77). Вказала, що спадкоємців, крім неї немає.

У спадковій справі наявна копія заповіту від 03.02.1994 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-196, посвідчений державним нотаріусом Другої Нікопольської нотаріальної контори ОСОБА_7, згідно якого ОСОБА_3 за життя зробила розпорядження на випадок своєї смерті та заповіла ОСОБА_8 належну їй на праві власності квартиру, що находиться в АДРЕСА_1 (а.с.89). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 46040686 від 06.12.2016 року вбачається, що від імені ОСОБА_3 Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою посвідчений заповіт від 03.02.1994 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-196 (а.с.101).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року в м. Брянськ, Брянська область, Росія (а.с.62-66,67,68).

Згідно ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43890575 від 18.05.2016, № 46040656 від 06.12.2016 року вбачається, що 16.07.2015 року була заведена спадкова справа № 88/2015, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.50,100).

16.07.2015 року за № 725/02-14/882015 (а.с.90) приватним нотаріусом було надано ОСОБА_1 «роз'яснення спадкоємцям», згідно яких останній повідомив, що нею не були надані документи, що підтверджують факт проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства з померлою ОСОБА_8 Для вирішення цього питання ОСОБА_1 було запропоновано звернутися до суду.

Зі спадкової справи вбачається, що до нотаріуса у зв'язку із здійсненням процесуального керівництва під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні звертався заступник керівника Нікопольської місцевої прокуратури з вимогою про надання копії спадкової справи після смерті ОСОБА_8 (а.с.95).

З відповіді першого заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури на лист суду щодо наслідків досудового розслідування у кримінальному провадженні (а.с.122) вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні було розпочато за ч.3 ст.185 КК України, станом на 25.09.2017 року досудове розслідування триває.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.10.1993 року Комітетом комунальної власності м. Нікополя згідно розпорядження від 24.09.1993 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить АДРЕСА_4, що також підтверджується іншими матеріалами справи (а.с.14,69). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.52) відомості щодо належного ОСОБА_3 нерухомого майна відсутні.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6, суду пояснив, що він проживає на першому поверсі в АДРЕСА_5. Він заселився в будинок, коли позивач вже там жила. Вказав, що позивач жила у себе в квартирі, а потім у баби ОСОБА_3. Він бачив, що позивач оплачувала комунальні послуги в банку. Зазначив, що позивач жила з бабою ОСОБА_3, готувала їжу, святкували 80-й день народження баби ОСОБА_3, на якому він був присутній та інші сусіди з під'їзду. Коли баба ОСОБА_3 померла, то її поховала позивач. Також зазначив, що де живе позивач він не знає, так як вище першого поверху за станом здоров'я не піднімається.

З показань свідка ОСОБА_6 не вбачається, що ОСОБА_1 в період з 01.01.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, в цей період були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5, суду пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_7, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8. Будинок в якому вона проживає та будинок позивача знаходяться рядом один з одним. Вони з позивачем знайомі з 2004-2005 року, стали дружити. Їй відомо, що позивач жила у баби ОСОБА_3 в кв.4, ходила платити за бабину квартиру. Коли баба ОСОБА_3 стала лежачою, то позивач доглядала її, готовила їсти. Вказала, що вони жили однією сім'єю. На запитання представника відповідача зазначила, що на новий рік з 2009 року на 2010 рік позивач вже жила у баби ОСОБА_3. ОСОБА_3 потребувала догляду, вона втрачала пам'ять, за нею необхідно було доглядати, готувати їжу. Зазначила, що чоловіка у баби ОСОБА_3 не було, десь в Росії в неї була сестра, ніхто з родичів її не відвідував. Їй відомо, що до баби ОСОБА_3 один раз на тиждень приходила соціальний працівник, на декілька годин по четвергам. ОСОБА_9 два роки до дня смерті була лежачою. Вона-свідок приходила до бабиної квартири, там була позивач, коли вона-свідок уходила, то позивач там залишалась. Їй відомо, що позивач зареєстрована в цьому ж будинку в кв.10, до цієї квартири вона-свідок також заходила, ще раніше.

З довідки від 07.09.2015 року, виданої головою ОСББ «Абсолют-Н» (а.с.91) вбачається, що ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала станом на ІНФОРМАЦІЯ_5 року одна за адресою: АДРЕСА_1, будь-яких осіб, які б проживали разом з нею станом на ІНФОРМАЦІЯ_5 року не вказано.

З ксерокопії Акту, затвердженого 07.09.2015 року головою ОСББ «Абсолют-Н» (а.с.8) вбачається, що комісія у складі ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11 провели перевірку проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6. Комісією було встановлено, що ОСОБА_1 проживала у період з 01.01.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, з вказаного Акту не вбачаються дані щодо перевірки проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6, де згідно змісту акту проводилась перевірка. Також, суд звертає увагу на те, що до складу комісії увійшла ОСОБА_5, яка проживає за іншою адресою та перебуває у дружніх стосунках з позивачем. Крім того, дані вказані в Акті щодо проживання позивача з 01.01.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року за адресою: АДРЕСА_1 суперечать даним, вказаним у довідці від 07.09.2015 року, виданої головою ОСББ «Абсолют-Н». Тому суд не може покласти в основу рішення ксерокопію Акту, затвердженого 07.09.2015 року.

Надані позивачем розрахункові книжки щодо оплати комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 починаючи з жовтня 2012 року по лютий 2015 року не є доказом того, що проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 01.01.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року спільно проживали за адресою: АДРЕСА_2, в цей період були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Як вбачається з ксерокопії паспорта ОСОБА_1 (а.с.36), вона з 02.08.1082 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9. 1/2 частина вказаної квартири зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_1, 16.01.2004, КП «Нікопольське МБТІ», дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 23.02.2004 (а.с.54,55).

Згідно штампу в паспорті, ОСОБА_1 з 30.08.1975 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1.(а.с.36). Викладене підтвердилося в судовому засіданні поясненнями позивача.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 у судовому засіданні не було доведено факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 в період з 01.01.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року за адресою: АДРЕСА_1. Суд вважає недостатніми показання тільки свідка (ОСОБА_5.) для встановлення такого факту.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні пред'явлених нею вимог.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,218,256-259 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) через Нікопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. В. Рибакова