АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5739/17 Справа № 205/8321/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Попазовій Н.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про збільшення розміру аліментів на дитину та позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 09 вересня 2008 року до 20 квітня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.

На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2011 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 350 гривень щомісячно.

Позивач зазначає, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов'язків, вихованням дитини не займається, аліменти на утримання дитини тривалий час не виплачував, мав заборгованість по аліментам. Вихованням доньки не займається, не піклується про неї, не дбає про її розвиток та становлення, не цікавиться навчанням, не створює належних умов для її проживання, не піклується про стан її здоров'я, з нею не проживає, не спілкується з 20 квітня 2011 року, тим самим проявляє байдужість до її подальшої долі.

20 вересня 2016 року орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради дійшов висновку № 1/14-229 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, 1986 року народження у відношенні до його малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі викладеного, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у відношенні до його малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та збільшити розмір аліментів до 750 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2017 року позовні вимоги задоволено частково (а.с.52-54).

У задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у відношенні до його малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено та попереджено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Збільшено розмір аліментів, призначених рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2011 року та стягнено з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 750 грн. щомісячно.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із заочним рішенням суду ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог (а.с.61-68).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 09 вересня 2008 року до 20 квітня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9, 10).

Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с. 11).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2011 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 350 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15 червня 2011 року (а.с. 12-13).

Згідно довідки від 21 серпня 2016 року, наданої викладачем ДДШМ № 4 ім. Б. Гмирі ОСОБА_6 за період відвідування дитиною ОСОБА_5 занять з 2015 року батько, ОСОБА_3 не цікавиться її навчанням у Дніпропетровській дитячій школі мистецтв № 4 імені Бориса Гмирі. (а.с. 15).

Відповідно до характеристики КЗО «ДНЗ (ясла-садок) № 189» від 16 серпня 2016 року за період відвідування з 23 лютого 2012 року по 07 серпня 2015 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько ОСОБА_3 не цікавився життям дитини, не був учасником жодного спільного заходу між ДНЗ та сім'єю (а.с. 17).

Згідно характеристики КЗО «СЗШ № 132» ДМР від 15 серпня 2016 року, за час перебування дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в навчальному закладі її вихованням займається лише мати, батько ОСОБА_3 ніякої участі у житті дитини не приймає, шкільним життям доньки не цікавиться, участі в її вихованні не приймає (а.с. 18).

З акту обстеження матеріально побутових умов сім'ї ОСОБА_5, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що дитина проживає з матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7, санітарний стан жилого приміщення задовільний, є необхідні речі для життя та навчання дитини (а.с. 19).

Відповідно до довідки-розрахунку Новотроїцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області заборгованості по аліментам боржника ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа № 2-3739 виданого 29 лютого 2012 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 350 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, заборгованість станом на 01 серпня 2016 року відсутня (а.с. 21).

За змістом висновку органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради від 20 вересня 2016 року № 1/14-229, прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, 1986 року народження у відношенні до його малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25-26).

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями норм Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось з батьків або їх обох з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, через недоведеність фактів ухиляння відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування ним батьківськими обов'язками.

Доводи апеляційної скарги про наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання малолітньої доньки, не є достатньою підставою для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу.

При цьому правовим обґрунтуванням заявленого позову є ч.1 ст.164 СК України, зокрема ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Проте, факт стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини, не може свідчити про свідоме ухилення ним від виконання батьківських обов'язків по утриманню дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання.

Доводи апеляційної скарги про розгляд справи без присутності та участі органу опіки та піклування, що призвело до порушення вимог ч.4 ст.19 СК України, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, зокрема довіреністю від 19 січня 2017 року № 1/14-17 представника органу опіки та піклування Новокадацької районної у місті Дніпрі ради Гулідової М.В., яка приймала участь у справі (а.с.42-43).

Доводи апеляційної скарги про залишення поза увагою судом першої інстанції копії нотаріально посвідченої заяви про відмову від батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні його малолітньої доньки ОСОБА_5, не можуть прийматися судом до уваги та підлягають відхиленню, оскільки для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню, належить також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлена відсутність в матеріалах справи відповідних доказів про здійснення контролю з боку органу опіки та піклування за виконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків, а також відсутність даних, підтверджуючих належне повідомлення одного із батьків про необхідність явки до органу опіки та піклування для співбесіди, яка проводиться з метою недопущення ситуацій щодо надання висновку про позбавлення батьківських прав, винесення відповідного попередження або ж притягнення відповідача до адміністративної відповідальність за ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків, передбаченої положеннями ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей».

Крім того, наданий лист відповідачем про визнання позовних вимог та згоду на позбавлення батьківських прав не є достатнім доказом виняткових обставин для позбавлення батьківських прав.

Враховуючи той факт, що така відмова суперечить моральним засадам суспільства, вона ще визнана неправозгідною, тобто неправомірною у розумінні положень ч. 3 ст. 155 СКУкраїни, колегія суддів вважає, що необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до статті 164 СК України, відсутня.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, належним чином оцінив докази, подані сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував пояснення сторін у справі, а також виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем виключних підстав, з якими закон пов'язує можливість позбавлення батьківських прав.

Доводи, вказані позивачем в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з'ясував обставини по справі, а наданим ним доказам не надав належної оцінки, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров