Справа № 219/2558/15-ц
Провадження № 2/219/8/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря Троян Л.К.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства відносно її сина ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_9 року у місті Красний Лиман Донецької області; стягнення з ОСОБА_2, на її користь, аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, до моменту досягнення неповнолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років; стягнення з ОСОБА_2, на користь позивача, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до моменту досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття; стягнення з відповідача на її користь всіх понесених нею судових витрат. В обґрунтування позову зазначила, що з початку червня 2013 року вона проживала однією сім'єю, без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1. У період спільного проживання, у них з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_9 року народилась дитина ОСОБА_3, народження якого 03 лютого 2015 року позивач зареєструвала у виконавчому комітеті Соледарської міської ради Артемівська Донецької області. Так як шлюб між сторонами не був зареєстрований, ім'я та по батькові дитини у книзі реєстрації народжень було записано відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, а у графі «Батько» було записано ім'я та по батькові відповідача «ОСОБА_2», а прізвище вказано позивача «ОСОБА_2», за її вказівкою. З моменту фактичного проживання з літа 2013 року сторони вели спільне господарство, відповідач надавав посильну матеріальну допомогу, вони разом ходили в медичні установи, ОСОБА_2 дбав про здоров'я позивача, а коли народилась дитина, визнав себе батьком її дитини, постійно надавав їй матеріальну допомогу на її утримання, говорив оточуючим, родичам та знайомим про народження в нього сина, обіцяв подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе його батьком, однак з незрозумілих їй причин, в останніх числах березня 2015 року, у зв'язку із труднощами, пов'язаними з вихованням сина, припинив з позивачем сімейні відносини і переїхав до своїх батьків у с. Роздолівка Артемівського району Донецької області. На прохання позивача зареєструвати сина на своє прізвище, в добровільному порядку, у виконавчому комітеті Соледарської міської ради міста Артемівська Донецької області, відповідач відповів категоричною відмовою, тому позивач змушена була звернутись до суду, щоб батьківство було встановлено в судовому порядку. Крім того, відповідач не надає позивачу ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, тому вона змушена утримувати сина самостійно. Вона не отримує від ОСОБА_2 ніякої матеріальної допомоги на своє утримання та на утримання дитини, і в добровільному порядку надавати її він не збирається, хоча має матеріальну можливість надавати позивачу допомогу, так як він перебуває на посаді: складача поїздів 5-го розряду станції Сіль (підпорядкована ст. Красний Лиман) державного підприємства «Донецька залізниця». Його середньомісячна заробітна плата становить грошову суму, не менш 4000 (чотири тисячі) гривень. ОСОБА_2, з урахуванням його доходів, має можливість виплачувати їй аліменти, на утримання дитини, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно. Оскільки позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, це надає їй право в силу ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України на утримання від ОСОБА_2 матеріальної допомоги до досягнення дитиною трьох років. Відповідач має можливість і, в силу Закону, зобов'язаний надавати також і позивачу (крім дитини) матеріальну допомогу, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, до моменту досягнення сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років. ОСОБА_2 аліменти на утримання інших дітей не виплачує, на утриманні непрацездатних батьків не має. Будь-яких доходів, що дозволяють їй обходитись без аліментів, у неї немає. Отримання аліментів їй необхідно для утримання малолітньої дитини.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, зазначивши, що в період її спільного проживання з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_9 року народився син ОСОБА_4, проте відповідач відмовляється визнати себе його батьком у добровільному порядку та надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Про близькі стосунки позивача з відповідачем було відомо її рідним, співробітникам з їх місця роботи.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги щодо встановлення факту батьківства відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнав, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини та позивача до досягнення дитиною трирічного віку просив задовольнити з дати проведення генетичної експертизи, а не здати звернення до суду з позовом, в частині стягнення з нього на користь позивача судових витрат заперечував повністю. Також відповідач пояснив, що у нього на утриманні знаходяться доньки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. З позивачем у нього дійсно були близькі стосунки, але він мав сумніви щодо батьківства її дитини.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є матір'ю позивача, про те, що ОСОБА_1 перебуває у близьких стосунках з ОСОБА_2 їй стало відомо, коли ОСОБА_1 завагітніла. Також з особистої розмови з відповідачем їй відомо, що він не заперечував, що є можливим батьком дитини, та після народження дитини планував надавати матеріальну допомогу, але потім перестав спілкуватись з позивачем та сином.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що вона працює разом з позивачем та відповідачем, їй відомо, що у 2013 році позивач з відповідачем перебувала у близьких відносинах. Крім того, їй відомо, що ОСОБА_2 надавав позивачу матеріальну допомогу. Також, у 2013 році ОСОБА_2 не заперечував, що має близькі стосунки з ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що з 2002 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем та проживає з ним однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_2, також за вказаною адресою проживають їх спільні діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5. Крім того, пояснила, що у 2013 році ОСОБА_2 постійно проживав разом із нею. Проте, вона не виключає можливості, що відповідач мав змогу мати стосунки з позивачем, оскільки вони певний час у 2013 році не проживали разом з ОСОБА_2

Суд, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до статей 11 і 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що ці дані встановлюються в тому числі і на підставі пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів, висновків експертів.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання.

Внаслідок тривалих стосунків позивача з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_9 року у них народився син ОСОБА_4. У свідоцтві про народження дитини ОСОБА_3, виданого виконавчим комітетом Соледарської міської ради м. Артемівськ Донецької області 03 лютого 2015 року (а.с. 7), батьком зазначений ОСОБА_10, відомості про якого, згідно довідки керівника державного органу реєстрації актів цивільного стану (а.с. 8), записані за заявою матері згідно з частиною 1 статті 135 Сімейного кодексу України.

З показань допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що між позивачем та відповідачем були тривалі близькі стосунки, в результаті яких у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте відповідач відмовився подати до органів ДРАЦС заяву про реєстрацію батьківства, хоча спочатку погоджувався з тим, що є батьком дитини, підтримуючи деякий час після народження сина певні стосунки з позивачем.

Згідно висновку № 22 молекулярно-генетичної експертизи від 06 квітня 2017 року, відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини серед досліджених локусів не виявлено алелів умовного батьківства (нематеринського) походження, які б не виявлялись у припустимого батька. Таким чином встановлено, що громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженого громадянкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7. Вірогідність того, що ОСОБА_2 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9998% (а.с. 215-217).

Згідно ч. 1 ст. 128 Сімейного кодексу України (далі - СК України) за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття; позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, а утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Суд не приймає за основу при ухваленні даного рішення довідку від 22 листопада 2016 року, видану сільським головою Роздолівської сільської ради, та акти встановлення фактичного місця проживання відповідача від 22 листопада 2016 року, складені комісією, до складу якої входять: Роздолівський сільський голова, секретар сільської ради та депутат сільської ради, в присутності сусідів відповідача, згідно яких ОСОБА_2 фактично проживає з 21 жовтня 1999 року разом з сім'єю, до складу якої входить дружина ОСОБА_9 та двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресоюАДРЕСА_3 відповідач з червня 2013 року по квітень 2015 року не проживав. Вказані документи суперечать іншим доказам у справі та не узгоджуються з ними.

З урахуванням наведеного, суд дістається висновку, що позивачем доведено в судовому засіданні, що відповідач є батьком її дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, то в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частини другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України).

Як було встановлено судом і таке підтверджується матеріалами справи, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_9 року народився син ОСОБА_3. Дитина проживає разом з позивачем, що сторонами у справі не оспорювалося, а тому в порядку ст. 61 ЦПК України додаткового доведення не потребує і приймається судом до уваги. Відповідач є людиною працездатною, офіційно працевлаштований, отримує заробітну платню та має змогу надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини та її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, проте, у добровільному порядку відмовляється її надавати, а тому позивач доказала своє право на стягнення аліментів з відповідача.

При визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої дитини та розміру аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд враховує всі обставини, передбачені ст. 182 Сімейного Кодексу України, у тому числі й стан здоров'я дитини та відповідача, їх матеріальне становище, можливість відповідача надавати допомогу своїй дитині, тому вважає, що позивач обґрунтовано ставить питання про стягнення з відповідача аліментів саме у частці від заробітку (доходу) і таке не суперечить положенням ст. 183 ч. 1 СК України.

Разом з тим, позивачем, незважаючи на наявну можливість, не надано суду достовірних та достатніх доказів щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини саме у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, та стягнення аліментів на її утримання саме у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, а тому, приймаючи до уваги матеріальне забезпечення сторін, перебування на утриманні відповідача двох дітей, з якими він проживає разом, що підтверджується наданими суду довідками про склад сім'ї та копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 32, 131-132, 134-135), виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню з відповідача аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; а також стягненню з відповідача на користь позивача на її утримання аліментів в розмірі 1/10 частини всіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Інших обставин, які б мали істотне значення у справі судом встановлено не було.

Як передбачено ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються від дня пред'явлення позову в суд. Тому вимоги відповідача про стягнення аліментів з нього на користь позивача лише з дати складення висновку молекулярно-генетичної експертизи, тобто з 06 квітня 2017 року є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги при ухваленні рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач просила стягнути з відповідача всі понесені нею судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 243,60 грн., витрати, понесені за проведення експертизи в сумі 6188,73 грн., витрати за проїзд, що складаються з витрат за автобусний квиток у сумі 306,99 грн. та за послуги таксі в сумі 70 грн., а також витрати, пов'язані з наданням правової допомоги на загальну суму 1000 грн.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 4, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивач ОСОБА_1 надала товарний чек без номера від 25 квітня 2017 року з печаткою ФОП ОСОБА_11, в якому зазначено: позовна заява - 500 гривень, клопотання - 500 гривень (а.с. 223).

Таким чином, документального підтвердження витрат на правову допомогу позивачем, в розумінні закону, надано не було, а тому, у суду не має підстав для стягнення з відповідача на користь позивача таких витрат.

Крім цього, витрати, понесені позивачем на оплату послуг таксі, на підтвердження чого позивачем надано чек № 86559 від 12 лютого 2017 року на суму 70 гривень з зазначенням маршруту - «жд» (а.с. 223), не підлягають стягненню, як непідтверджені та недоведені належними доказами.

Дослідивши надані суду документи, що підтверджують понесені позивачем судові витрати, суд дістається висновку про часткове задоволення цих вимог лише в частині стягнення наступних судових витрат: судовий збір у сумі 243,60 грн., який підтверджується доданою до позову квитанцією № 10728025-1 (а.с. 1); витрати, понесені за проведення експертизи в сумі 6188,73 грн., що підтверджується квитанцією від 27 березня 2017 року на вказану суму (а.с. 223); та витрати за проїзд, тобто за автобусний квиток у сумі 306,99 грн., вартість якого підтверджена чеком № 157752 (а.с. 223).

З відповідача, згідно ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовом з двома вимогами немайнового характеру про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, була звільнена від сплати судового збору, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 640 гривень за кожну вимогу окремо.

На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 84, 91, 128, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, статтями 11, 57, 60, 79, 88, 131, 209, 214, 215, Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця села Роздолівка Артемівського району Донецької області, батьком ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_9 року в місті Красний Лиман Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 07 квітня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 07 квітня 2015 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_2, суму сплаченого судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок, судові витрати, понесені ОСОБА_1, за проведення молекулярно-генетичної експертизи по встановленню батьківства в сумі 6188 (шість тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 73 копійки, та витрати за проїзд до експертної установи в сумі 306 (триста шість) гривень 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлено 09 червня 2017 року.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.06.06.2017

Суддя О.С.Конопленко