Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 11 серпня 2012 року за розпискою передав у борг ОСОБА_7 грошову суму у розмірі 01 тис. доларів США та 4 350 грн.

Посилаючись на те, що відповідач у добровільності порядку борг не повертає, ОСОБА_6 просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 26 340 грн.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01 червня 2016 року, позов ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суму боргу урозмірі 26 340 грн. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 11 серпня 2012 року ОСОБА_6 за розпискою передав у борг ОСОБА_7 грошову суму у розмірі 01 тис. доларів США та 4 350 грн.

Задовольняючи позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли зобов'язання позики, що не виконані ОСОБА_7 належним чином, а тому кошти за борговою розпискою підлягають стягненню із позичальника на користь позивача. При цьому суд зазначав, що за клопотанням відповідача та для вирішення питання про те, чи виконаний підпис та рукописний текст у розписці від 11 серпня 2012 року нею, була призначена судова почеркознавча експертиза. Разом з тим, незважаючи на попередження відповідача про наслідки ухилення від подання експертам необхідних матеріалів, ОСОБА_7 не надала зразки свого почерку, проведення експертизи не оплатила, у зв'язку з чимухвала про призначення експертизи повернута установою виконання експертизи без виконання.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції щодо вирішення спору, апеляційний суд зазначав, що відповідач подала клопотання до апеляційного суду про призначення експертизи як з тих питань, з яких вона вже призначалася судом першої інстанції, так і з питань наявності або відсутності дописки літери «і» між грошовими сумами у гривнях та доларах. Судова колегія відхилила заявлене клопотання, посилаючись на те, що з матеріалів справи вбачається, що призначена судом першої інстанції експертиза не була проведена виключно з причин ненадання відповідачкою необхідного для проведення експертизи дослідницького матеріалу.Посилаючись на поважність причин ненадання вільних та експериментальних зразків підпису та поважність неоплати витрат експерта, відповідач не надала доказів на підтвердження наявності у неї тривалої хвороби, яка б з часу задоволення її клопотання про призначення експертизи та до подання нею апеляційної скарги унеможливлювала б виконання вимог експерта. Вимоги про призначення експертизи з метою встановлення наявності дописки не впливають на сутність заявлених вимог, оскільки відповідач не посилається на те, що в розписці були дописані грошові суми, а наявність чи відсутність між ними літери «і» не впливає на зміст розписки. Так, у розписці зазначені взяті у позику грошові суми у гривнях та доларах.

Колегія суддів погоджується із висновками судів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

За вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Стягуючи із відповідача суму позики, суди встановили справжню правову природу розписки від 11 серпня 2012 року на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи, перевірки їх доказами, які оцінено за правилами ст. 212 ЦПК України, дійшли обґрунтованих висновків про стягнення сум за борговим документом із боржника із правильним застосуванням положень ст. ст. 625, 1046, 1047 ЦК України. Процесуальних порушень не вбачається.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_7 про те, що вона не видавала розписки та не ставила свого підпису в ній, на правильність вирішення справи судами не впливають, оскільки договір позики не оспорений з цих підстав та не визнаний судом недійсним. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у справі на предмет з'ясування обставин про те, чи належить їй підпис у розписці, судом першої інстанції було задоволено, проте експертизу не проведено у зв'язку з ухиленням відповідача від надання експериментальних зразків її підпису та неоплати нею вартості проведення експертизи.

За змістом ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує нові докази тільки за обставин, коли їх неподання до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Обставини поважності причин ненадання експерту необхідних матеріалів ОСОБА_7 не підтвердила.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Спростовуються змістом розписки (а. с. 97) доводи касаційної скарги про те, що позначка «S» біля суми 01 тис. не ідентифікує валюти боргу, оскільки після вказаної позначки зазначено, що в борг надано 01 тис. «S» доларів.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7відхилити.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик