РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017р. Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

при секретарі - Чалій Т.П.

за участю позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

представника третьої особи - Дитяткової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - Запорізька міська рада, про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який в подальшому вточнила і мотивує тим, що її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 1966р. перебували у шлюбі, від якого народилися діти - вона та її брат ОСОБА_4 В період шлюбу батько придбав кооперативну квартирі АДРЕСА_1, право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ним в 1999р. В даній квартирі з 2003р. по день смерті -ІНФОРМАЦІЯ_2. була зареєстрована її мати ОСОБА_5 Також в 1998р. батьки приватизували квартиру АДРЕСА_2. Кожному з них належало по 1/2 частині вказаної квартири. З 1994р. по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. в цій квартирі був зареєстрований її батько ОСОБА_6 незважаючи на те, що батьки були зареєстровані за різними адресами, вони мешкали однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, доглядали один одного. Мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2. і після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, яку прийняв батько відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на момент смерті спадкодавця постійно проживав разом з нею. ІНФОРМАЦІЯ_1. помер її батько ОСОБА_6 Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1. Вона як спадкоємець першої черги звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк. ЇЇ брат таких заяв не подавав, у зв'язку з чим не прийняв спадщину. За її заявою нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 та 1/2 частину квартири АДРЕСА_2. У видачі свідоцтва на іншу 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 нотаріусом їй було відмовлено через те, що на момент смерті її матері батько був зареєстрований за іншою адресою, тому не може вважатися таким, що проживав разом із спадкодавцем на момент смерті, і відповідно не прийняв спадщину згідно з законом. Таким чином, для оформлення її прав на спірну частку квартири їй необхідно встановити факт постійного проживання батьків на момент смерті матері. Крім того, вважає, що вона в установленому законом порядку набула право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 після смерті батька, який прийняв спадщину після смерті матері відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав з нею на час її смерті.

Просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_1, на момент смерті спадкодавця ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просять позов задовольнити.

Відповідач в судове засіданні не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає повністю, просить його задовольнити.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача за наявними у справі доказами.

Представник третьої особи в судовому засіданні просила прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами.

Суд встановив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.07.1966р. (арк..6)

Від цього шлюбу у них народилися діти: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3., та донька ОСОБА_1., ІНФОРМАЦІЯ_4 (арк..9,10,66)

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1, виданого 01.09.1998р. Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належала квартиру АДРЕСА_2 (арк.14).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2, виданого 05.05.1999р. Запорізьким міськжитлоуправлінням, ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 (арк..16).

ІНФОРМАЦІЯ_2. померла мати позивачки - ОСОБА_5

На день смерті вона була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1, батько позивачки ОСОБА_6 на цей момент був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 (арк.55)

Згідно довідки ЖБК «Ферросплавщик» №8 від 14.02.2017р. ОСОБА_5 з 05.04.2003р по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2. була зареєстрована та фактично мешкала в квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_6 з жовтня 1994р. по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. в квартирі зареєстрований не був, але фактично постійно проживав в ній разом з дружиною, доглядав її під час хвороби, здійснив поховання (арк..23).

01.08.2016р. позивачка звернулась до приватного нотаріуса ЗМНО Банковській Ю.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1., на підставі якої заведена спадкова справа №50/2016 (у Спадковому реєстрі №59303868) (арк.53,54).

23.03.2017р. позивачка звернулась до приватного нотаріуса ЗМНО Банковській Ю.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. (арк..58).

23.03.2017р. приватним нотаріусом ЗМНО Банковською Ю.В. позивачці ОСОБА_1 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 286, на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та Свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 283, на квартиру АДРЕСА_1 (арк..17,19).

Право власності позивачки ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно зареєстровано у встановленому законом порядку (арк..18,20).

Постановою приватного нотаріуса ЗМНО Банковської Ю.В. від 22.05.2017р. відмовлено позивачці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на інші 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, оскільки на момент смерті ОСОБА_5 вона була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_1. Після її смерті спадкоємці, в т.ч. чоловік ОСОБА_6 із заявами про прийняття спадщини не звертались, не були зареєстровані з померлою за однією адресою, що унеможливлює перевірку факту постійного проживання спадкоємців зі спадкодавцем на час її смерті (арк..26).

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною двоюрідного брата позивачки, з яким одружилася 24 роки. З того часу вона знайома з родиною ОСОБА_5 та ОСОБА_6, це дядько її чоловіка. Родина мешкала весь час на АДРЕСА_1, вони приходили один до одного в гості, спілкувались. Восени 2006р. тітка ОСОБА_5 тяжко захворіла, доглядав за нею чоловік, бо позивачка в той час мешкала в м.Києві, приїздила у гості. Весною 2007р. ОСОБА_5 померла, вони були на похороні. ОСОБА_6 залишався проживати в тій квартирі до дня своєї смерті. Він помер влітку минулого року. Його вже доглядала донька ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що родину ОСОБА_5 знав з 1966р., коли вони стали членами ЖБК та будували житловий будинок АДРЕСА_1. Деякий час ОСОБА_6 був головою їх кооперативу, поважною людиною. З моменту введення будинку в експлуатацію і до дня своєї смерті родина мешкала в цьому будинку, вони товаришували з ОСОБА_6, часто спілкувались. Родина постійно мешкала в будинку, нікуди не виїжджала. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2., останнім часом тяжко хворіла, ОСОБА_6 доглядав за нею, піклувався. За ним вже доглядала донька ОСОБА_1, він помер влітку минулого року.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що є сусідкою родини ОСОБА_5 з 1967р., як заселилися до будинку. Вони по-сусідські спілкувалися, товаришували, ходили один до одного в гості. Родина була дружня, піклувались один про одного. Мешкали постійно в цьому будинку, нікуди не виїжджали. ОСОБА_5 захворіла тяжко восени 2006р. і вже зимою злягла, а ІНФОРМАЦІЯ_2. померла. Доглядав її чоловік, донька приїздила. Коли померла, поховали з цієї адреси. ОСОБА_6 помер влітку минулого року, за ним доглядала вже донька ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона є подругою ОСОБА_1 з дитинства. Їх родини мешкали по сусідству в одному будинку АДРЕСА_1. Вона знала батьків ОСОБА_1, приходила до неї додому у гості. Зараз вона в тому будинку не мешкає, але там залишились мешкати її батьки і вона часто приїздить до них. Родина ОСОБА_5 до останнього мешкала в цьому будинку. Тітка ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2., дядько ОСОБА_6 - влітку 2016р. Коли ОСОБА_5 захворіла, за неї доглядав чоловік, ОСОБА_1 була тоді в м.Києві.

Відповідно до ст.234, 256 ЦПК України суд вправі встановити факт, що має юридичне значення.

Згідно з п.1 постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Оцінивши обставини справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт постійного проживання батьків позивачки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 разом на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2. за адресою АДРЕСА_1, незважаючи на те, що вони були зареєстровані за різними адресами.

Суд приходить до такого висновку, виходячи з того, що вказані особи знаходились в зареєстрованому шлюбі з 1966р. по день смерті ОСОБА_5, тривалий час мешкали за однією адресою, вели спільне господарство, мали спільний організований побут, мали спільний бюджет, піклувалися та дбали один про одного. Ці дії носили постійний та систематичний характер.

Ці обставини підтверджуються поясненнями свідків, довідкою ЖБК про фактичне проживання, які суд приймає за основу при постановленні рішення як належні та допустимі докази. Доказів, щоб спростовували ці обставини суду не надано.

Від встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього залежить виникнення майнових прав позивачки, зокрема, права на спадщину, яка відкрилось після смерті її батьків, можливості встановити цей факт в позасудовому порядку вона на даний час немає.

Таким чином, позовні вимоги в частині встановлення юридичного факту суд вважає необхідним задовольнити.

Вирішуючи справу в частині визнання права власності на спадкове майно, суд виходить з того, що згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно ч.2,3 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст.1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той із подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням вищевказаного, суд вважає, що позивачка правомірно набула право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_6, який, в свою чергу, набув право власності на неї після смерті своєї дружини і матері позивачки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки, як встановлено судом вище на час смерті ОСОБА_5 він постійно мешкав з нею за однією адресою, незважаючи на те, що був зареєстрований за іншою адресою. Разом з тим, за свого життя ОСОБА_6 не отримав свідоцтво про право на вказане спадкове нерухоме майно, що, на думку суду, не позбавляє його права власності на нього, оскільки воно належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

Також судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1, будучи спадкоємицею першої черги, в установленому законом порядку звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6, отримала свідоцтва про право на частину спадкового майна - квартиру АДРЕСА_1 та 1/2 частину спірної квартири АДРЕСА_2. При цьому, постановою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину - всю спірну квартиру відмовлено, що свідчить про невизнання права власності позивачки на спірне майно.

Таким чином, суд вважає, що позивачка позбавлена права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину у вигляді 1/2 частини спірної квартири, чим порушується (не визнається) її право власності на спадкове майно, тому це право на підставі ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України підлягає захисту судом шляхом визнання за позивачкою права власності на це майно.

На підставі вищевказаного, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.15,16,316,321,328,392,1216,1218,1223,1261,1268,1297 ЦК України, ст.3,4,10,11,57-61,88,212-215,234,256 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_1, на момент смерті спадкодавця ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 16.06.2017р.

Суддя Н.А.Мурашова

15.06.2017