Справа № 578/51/17
провадження № 2/578/100/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
25 вересня 2017 року смт Краснопілля
Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Косар А.І.
секретаря судового засідання Авраменко О.Є.
представника третьої особи ОСОБА_2
з викликом свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснопілля цивільну справу позовного провадження
за позовною заявою ОСОБА_1
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області
про позбавлення батьківських прав,-
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_8батьківських прав відносно малолітніх дітей доньок ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони у справі з 07 серпня 2010 року перебували у шлюбі, який розірвано 13 травня 2016 року за рішенням суду. Від шлюбу мають двох доньок: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням суду від 13.05.2016 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей, але від виконання вказаного рішення він свідомо ухиляється. Після розірвання шлюбу та припинення спільного проживання, відповідач участі у вихованні дітей не приймає, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя; не цікавиться станом здоров'я, фактично діти залишились без батьківської турботи. У такий спосіб відповідач діє всупереч інтересам їхніх малолітніх дітей. Зазначені обставини, як кожну окремо, так і в сукупності, позивач розцінює як ухилення ОСОБА_8від виховання дітей з його винної поведінки, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, що є підставою для позбавлення останнього батьківських прав.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з наведених у позові підстав, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому частиною п'ятою статті 74 Цивільно-процесуального кодексу України /далі - ЦПК України /ас 43-44, 54, 61, 63, 90-94/, причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло.
Представник третьої особи вважав, що є всі правові підстави для задоволення позову у повному обсязі та вказав, що Службою у справах дітей наданий Висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав стосовно його малолітніх доньок.
Допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 суду показали, кожен окремо, що відповідача більше року в селі не бачили, він участі у вихованні доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не приймає, відносин не підтримує, фінансово не допомагає, не дарить подарунки, іноді телефонує дівчатам з обіцянками приїхати та прислати подарунки, але обіцянки не виконує.
Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення відповідно до положень статей 158, 169, 197, 224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити позов з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони у справі з 07 серпня 2010 року по 13 травня 2016 року перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням суду, котрим водночас вирішено питання про стягнення аліментів на утримання дітей/ ас 8-9/
Згідно свідоцтв про народження дітей, відповідач ОСОБА_8записаний батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер актового запису 56 від 22 березня 2011 року, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції в Харківській області, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, номер актового запису 140 від 22 липня 2014 року, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції в Харківській області /копія ас 6-7/.
Діти проживають за адресою проживання матері в АДРЕСА_1 де створені належні умови їх проживання/ ас 10, Акт обстеження умов проживання ас 13/.
За інформаціями Грабовського навчально-виховного комплексу та фельдшерського пункту с. Грабовське, вихованням та здоров'ям ОСОБА_9 та ОСОБА_10 займається їх мати ОСОБА_1 / ас 15-16/.
Питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_8батьківських прав відносно його дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, було розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини Краснопільської районної державної адміністрації, рішення № 12/2 від 28.12.2016 / копія ас 20/.
Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму ВСУ № 20 від 19 грудня 2008 року «Про внесення змін до постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови).
Відповідно до висновку № 2995/02-21від 29.12.2016 Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області як органу опіки та піклування,ОСОБА_8доцільно позбавити батьківських прав відносно його дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, що відповідає інтересам дітей / ас 21/.
Заочним рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 13.05.2016 з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, 06.06.2016 видано виконавчий лист про стягнення аліментів /копії ас 8-9, 17/.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, виникли із сімейних правовідносин і врегульовані нормами статей 148, 150, 164, 165, 166 СК України.
В Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4 Закону України "Про охорону дитинства"). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.
Згідно із статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 1, 2, 4 статті 155 СК України).
Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.
Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.
Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно до положень статті 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
Згідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика ЄСПЛ свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
У п. 54 рішення ЄСПЛ "Хант проти України" (від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).
Суд розглядає справу у відповідності до вимог статті 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статтей 60, 137 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
При постановлені законного та справедливого рішення суд враховує положення Європейської Конвенції "Про права дитини", в частині другій статті 6 якої говориться, що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини, а в частині першій статті 19 зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини.
Отже, суд знаходить зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідченнями ухилення відповідача як батька від виховання дітей, свідомого нехтування своїми обов'язками, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому позов є обґрунтованим і підставним до задоволення відповідно до правил п. 2 частини першої статті 164 СК України.
При цьому суд погоджується з висновком органів опіки та піклування, оскільки останній базується на ретельному з'ясуванні обставин справи і відповідає інтересам дітей.
У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано.
Вказані докази в їх сукупності та взаємозв'язку є належними, допустимими та достатніми.
Судом також не встановлено, що відповідачу чинили перешкоди у виконанні належним чином свої батьківських обов'язків.
Крім зазначеного, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач згідно зі статтею 169 СК України має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, при розгляді якого повинен довести, що він усвідомив свою протиправну поведінку щодо дітей, кається у скоєному, що його зміни у способі життя є глибокими і стійкими.
Згідно частин другої, третьої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
У матеріалах справи наявне заочне рішення суду від 13 травня 2016 року, що набрало законної сили, у якому вирішено питання про розмір аліментів на дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 /копія ас 8-9/, тому відсутні підстави для повторного вирішення питання про стягнення аліментів на дітей.
Відповідно до частини п'ятої статті 164 СК України необхідно надіслати копію рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дітей.
Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір», що діяв на час подачі позову до суду, тому суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за позовну заяву про позбавлення батьківських прав в розмірі 640 грн 00 коп.
Керуючись статтями 3, 10, 11,42, 58 - 61, 79, 88, 158, 169, 197, 209, 214 - 215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця міста Люботин Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, позбавити батьківських прав відносно:
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження м. Люботин Харківської області;
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце народження м. Люботин Харківської області.
Надіслати копію рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дітей.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуто Краснопільським районним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, а саме: апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення
Скарга подається до Апеляційного суду Сумської області через Краснопільський районний суд Сумської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Суддя А.І.Косар