Провадження № 2/734/691/17 Справа № 734/868/17
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
07 червня 2017 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської областї, в складі:
головуючого - судді Бараненка С.М.,
секретаря судових засідань Москалюк О.Є.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача та третьої особи Шапки М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Козелецького геріатричного пансіонату про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час перебування на строковій службі,
із позовною заявою про про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час перебування на строковій службі до суду звернувся ОСОБА_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що 24 листопада 2014 року позивача було прийнято до Козелецького геріатричного пансіонату на посаду слюсара-сантехніка з заробітною платою у мінімально встановленому розмірі, а 15 травня 2015 року ОСОБА_1 був звільнений звязку з призовом на військову службу згідно п. 3 ст. 36 КЗпП України.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Пропущення строку сталось з причин, що з військомату направлялись листи відповідачу з роз`ясненням щоб поновили на роботі позивача, але цього так і не сталось, тому вимушені звернутись до суду.
Представник відповідача та третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що вони згодні хоч і зараз забрати позивача на роботу, але без поновлення, так-як Закон, що регулює дані відносини набрав законної сили 11 червня 2015 року, а позивач на цей час уже був звільнений і проходив службу.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 24 листопада 2014 року було прийнято до Козелецького геріатричного пансіонату на посаду слюсара-сантехніка з заробітною платою у мінімально встановленому розмірі, а 15 травня 2015 року позивач був звільнений зв`язку з призовом на військову службу згідно п. 3 ст. 36 КЗпП України.
19 травня 2015 року ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу і був демобілізований 17 листопада 2016 року.
Одразу після цього позивач звернувся до відповідача з проханням поновити його на посаді та виплатити належний середній заробіток, на що позивачу в усній формі було відмовлено та вказано, що дані пільги зберігаються лише за мобілізованими працівниками. Не маючи юридчної освіти ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням вирішити дане питання.
22 листопада 2016 року ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено лист № 4040 з обгрунтуванням необхідності скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 . Листом за № 31 від 11 січня 2017 року відповідач зазначив, що згідно ч. 3 ст. 119 КЗпП якою гарантовано збереження місця роботи і середнього заробітку за особами призваними набула чинності 11 червня 2015 року, тобто ще до призову ОСОБА_1 , а віддтак вказані гарантії на позивача не розповсюджуються.
Стаття 119 КЗпП в редакції від 26 квітня 2015 року визначено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 26 квітня 2015 року за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.
Згідно положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року, тобто з 18.03.2014 року, та триває по теперішній час. Таку ж позицію підтвердило Міністерство оборони України своїм листом № 322/2/8417 від 01 жовтня 2015 року.
Постановою Кабінету Міністрів України № 105 від 04.03.2015 року затверджено «Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період». Зазначений нормативний акт визначає порядок отримання підприємствами, установами і організаціями компенсації з бюджету за раніше фактично здійснені видатки виплати середнього заробітку своїм працівникам, які були призвані на військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період.
Таким чином Козелецький геріатричний пансіонат мав зберігати за ОСОБА_1 посаду і середній заробіток. Розмір середнього заробітку визначається Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок) п. якого визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на. число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розмір середньоденної заробітної плати (згідно із Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.95 р. №100) складає 63,53 грн.; кількість робочих днів за період з 16.05.2015 року по 16.05.2016 року становить 251 день, тому заробітна плата за час перебування на військовій службі становить 15 946,93 коп.
В подальшому Козелецький районний військовий комісаріат повторно надавав роз`яснення щодо необхідності поновлення ОСОБА_1 на посаді, а 17 лютого 2017 року позивач особисто звернувся до відповідача з заявою про поновлення, однак на жодне зі звернень відповідач жодним чином не відреагував і відповіді не надав.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
У зв`язку з тим, що позивач був призваний на військову службу для виконання свого конституційного обов`язку щодо захисту територіальної цілісності України, тому пропустив строк для звернення до суду.
Суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Козелецького геріатричного пансіонату, третя особа: директор Козелецького геріатричного пансіонату Шапка М.В. про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час перебування на строковій службі та поновити строк для звернення до суду з позовом.
Також необхідно поновити строки звернення до суду позивачу з позовом про поновлення на роботі, так-як пропущення вказаних строків визначених ст. 233 КЗпП України не з вини позивача, а що відповідач тривалий час не бажав в добровільному порядку поновлювати позивача на роботі і не надавав тривалий час відповіді на листи військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судові витрати вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтями 119, 233, 234, 235 КЗпП України, ст. 43 Конституції України, ЗУ«Про військовий обов`язок і військову службу»,статтями 15, 16, 23 ЦК України, статтями 3, 60, 80 215 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Козелецького геріатричного пансіонату про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час перебування на строковій службі задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.
Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді слюсаря сантехніка в Козелецькому геріатричному пансіонаті.
Допустити негайне виконання рішення в частині вимог про поновлення на роботі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді слюсаря сантехніка.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Козелецький районний суд до апеляційного суду Чернігівської області.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Головуючий суддя С.М. Бараненко