02.10.2017 Єдиний унікальний номер 205/9544/14-ц
Єдиний унікальний номер 205/9544/14-ц
Номер провадження 2/205/588/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., при секретарі Шевцовій М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними зобовязаннями,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 14 листопада 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними зобовязаннями.

В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 09.07.2008 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-302/198/2008, згідно умов якого ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 46 707,88 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 85 від 09.07.2008.

09.07.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки № SR-302/198/2008, відповідно до якого ОСОБА_2 прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_4 боргових зобовязань перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-302/198/2008 від 09.07.2008.

09.07.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений Договір поруки № SR-302/198/2008/1, відповідно до якого ОСОБА_3 прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_4 боргових зобовязань перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-302/198/2008 від 09.07.2008.

22.09.2009 ОСОБА_1 не здійснив чергове погашення кредиту за кредитним договором № ML-302/198/2008 від 09.07.2008, чим порушив п. 2 ч. 1 вищезазначеного кредитного договору зобовязання щодо щомісячної сплати процентів за користування наданими кредитами.

Відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплатити процентів за користування кредитними коштами у визначені Договором строки, Позичальник повинен сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасного виконаного зобовязання за кожний день прострочки.

Згідно п. 4.1.2 Кредитного договору за прострочення виконання зобовязань понад п'ятнадцять календарних днів позичальник крім пені передбаченої в п .4.1.1. Договору сплачує додатково Банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 25 гривень.

Відповідно до п. 4.1.3 Кредитного договору за прострочення виконання зобовязань понад тридцять календарних днів позичальник крім пені передбаченої в п. 4.1.1., п. 4.1.2 Договору сплачує додатково Банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 50 гривень.

У звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором за ОСОБА_4 станом на 10.11.2014 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 241594,66 доларів США, що дорівнює 3 495 874,73 грн. за курсом НБУ станом на 10.11.2014 року 14,47 гривень за один долар США з урахуванням:

●основного боргу у розмірі 46 688,29 доларів США, що за курсом НБУ становить 675 579,55 грн.

●відсотків у розмірі 5 267 ,55 доларів США, що за курсом НБУ становить 76 221,44 грн.

●пені у розмірі 189 638,82 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 744 073,72 грн.

Оскільки, добровільно здійснювати погашення заборгованості відповідачі не бажають, позивач змушений був звернутися до суду і просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 241 594,66 доларів США, що за курсом НБУ становить 3 495 874,73 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала, просила застосувати строки позовної давності, в задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 09.07.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» (Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № МL-302/198/2008 від 09.07.2008, згідно умов якого позивач надав йому кредит в іноземній валюті на загальну суму 46 707,88 доларів США. (а.с. 5-16)

Згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 року, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», у відповідності ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України, відступило позивачеві право вимоги за укладеним з ОСОБА_4 кредитним договором.

Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором № МL-302/198/2008 від 09.07.2008.

З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № МL-302/198/2008 від 09.07.2008 між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-302/198/2008 від 09.07.2008 відповідно до якого ОСОБА_2 прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_4 всіх боргових зобовязань перед Банком за кредитним договором № МL-302/198/2008 від 09.07.2008. (а.с. 19-20)

Крім того, для забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № МL-302/198/2008 від 09.07.2008 між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR-302/198/2008/1 від 09.07.2008 відповідно до якого ОСОБА_3 прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_4 всіх боргових зобовязань перед Банком за кредитним договором № МL-302/198/2008 від 09.07.2008. (а.с. 17-18)

Відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплатити процентів за користування кредитними коштами у визначені Договором строки, Позичальник повинен сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасного виконаного зобовязання за кожний день прострочки.

Згідно п. 4.1.2 Кредитного договору за прострочення виконання зобовязань понад п'ятнадцять календарних днів позичальник крім пені передбаченої в п. 4.1.1. Договору сплачує додатково Банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 25 гривень.

Відповідно до п. 4.1.3 Кредитного договору за прострочення виконання зобовязань понад тридцять календарних днів позичальник крім пені передбаченої в п. 4.1.1, п.4.1.2 Договору сплачує додатково Банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 50 гривень.

У звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором за ОСОБА_4 станом на 10.11.2014 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 241594,66 доларів США, що дорівнює 3 495 874,73 грн. за курсом НБУ станом на 10.11.2014 року 14,47 гривень за один долар США з урахуванням:

●основного боргу у розмірі 46 688,29 доларів США, що за курсом НБУ становить 675 579,55 грн.

●відсотків у розмірі 5 267,55 доларів США, що за курсом НБУ становить 76 221,44 грн.

●пені у розмірі 189 638,82 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 744 073,72 грн. (а.с. 46-54)

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором.

В свою чергу згідно кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобовязаний сплачувати заборгованість перед банком.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Пунктом 3 укладеного між сторонами Договору поруки передбачено, що у разі невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як видно із справи, боржник, а відтак і поручитель первинно взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 09.07.2038, в порядку, визначеному цим договором.

Отже, поряд з цим, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі укладених договорів кредитної лінії.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Із матеріалів справи вбачається, що боржник перестав виконувати свої зобов'язання за укладеним кредитним договором з 26.02.2010, а з позовом до суду банк з вимогами до поручителя звернувся 14.11.2014, тобто за межами строку, визначеного зазначеними положеннями ЦК України.

ТОВ «ОТП Факторинг» звернулось до ОСОБА_1 з досудовою вимогою за кредитним договором № МL-302/198/2008 від 09.07.200817 листопада 2010 року, однак в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_4 досудової вимоги. (а.с. 152)

Отже, в силу ст. 1050 ЦК України позивач змінив строк виконання зобов'язання та протягом шести місяців мав можливість пред'явити позов до поручителів, тобто порука вважається припиненою з 18 листопада 2011 року.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд вважає що позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Представник відповідачів ОСОБА_6 звернулася до суду з заявою про застосування строків позовної давності.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного 09.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4, дату остаточного повернення кредиту встановлено до 09 липня 2038 року.

Оскільки кредитний договір № ML-302/198/2008, укладений 09.07.2008 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 є строковим та дату остаточного повернення кредиту встановлено до 09 липня 2038 року, то суд приходить до висновку, що трирічний строк позовної давності до даних правовідносин не застосовується.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості, станом на 10.11.2014, у розмірі 46 688,29 доларів США, що дорівнює 675 579,55 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту.

Останній платіж внесено відповідачем ОСОБА_4 26 лютого 2010 року.

Отже, у березні 2010 року розпочався строк позовної давності для звернення банку до суду за захистом порушених прав стосовно стягнення відсотків, однак банк звернувся до суду з даним позовом лише у листопаді 2014 року.

З урахуванням того, що позивач пред'явив вимоги до відповідача, з порушенням строків позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за кредитним договором в розмірі 5 267,55 доларів США, що за курсом НБУ становить 76 221,44 грн.необхідно відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочку грошового зобов'язання, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 14.11.2014, суд доходить висновку про існування визначених ч. 4 ст. 267 ЦК України підстав для відмови у задоволенні позову в частині вимог щодо стягненні пені в розмірі 189 638,82 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 744 073,72 грн., а оскільки позивач мав можливість звернутися з позовними вимогами про стягнення пені за прострочку грошового зобов'язанняв строк до 26.02.2011, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3 654,00 грн., тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати у розмірі 3 654,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 251, 252, 253, 257, 258, 261, 267, 360, 526, 527, 530, 553, 554, 559, 599, 610, 611, 625, 1050, 1054, 1216, 1218, 1220, 1231, 1268-1269, 1281-1282 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 169, 209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними зобовязаннями задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», заборгованість, станом на 10.11.2014 року, в розмірі 46 688,29 долларів США, що дорівнює 675 579,55 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути зОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у розмірі 3 654,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Г. Остапенко