Справа № 717/898/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого -судді Телешмана О.В.,

з участю:

секретаря Дєдової В.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника служби в справах

дітей Кельменецької РДА Крупко Л.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кельменці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав повністю.

Позивач ОСОБА_1 пояснила, що відповідач не бере участі у вихованні дитини. Вона звернулася до Служби в справах дітей Кельменецької РДА і 13.06.2017 року відповідачу було надано строк для виправлення ситуації, але з цього часу відповідач не навідував дитину жодного разу і не цікавиться її життям. Дитина батька не знає. Коли дитина хворіла в травні цього року, відповідач також жодним чином не допомагав дитині та не реагував на її звернення про допомогу дитині. Він жодного разу не був у дитини в дитячому садочку та не був на Першому дзвонику у дитини, яка пішла до школи №33 в м. Чернівці. З моменту розлучення відповідач навідувався до дитини приблизно 5 разів. Після розлучення вона проживала приблизно 8 місяців за кордоном. Відповідач до неї особисто не звертався з приводу побачень з дитиною та участі в її виховані з 2015 року. Він не приходить до дитини на свята, інколи себе поводить неадекватно. Всі довідки про його хворобу є недостовірні.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки по вихованню дитини. Він не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям. З довідки з дитячого садочка вбачається, що батько жодного разу не цікавився дитиною. Сама дитина підтвердила в судовому засіданні, що вона не знає відповідача, він до неї не приходив і вона не бажає, щоб він до неї приходив. Відповідач відсторонився від виховання дитини. Навіть після рішення органу опіки і піклування не вживав жодних заходів спрямованих на можливість брати участь у вихованні дитини і зайняв вичікувальну позицію, що вирішить суд. Певні дії розпочав вчиняти лише після відкриття провадження в даній справі. Свідки, допитані в суді, не підтвердили тієї обставини, що відповідач займався вихованням дитини. Відповідач не проявляв інтересу до дитини, навіть, коли дитина хворіла та їй здійснювали оперативне втручання. Характеристики відповідача та листки його непрацездатності та довідка про не притягнення його до адміністративної відповідальності не є належними доказами по справі.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дочкою. Вони з позивачкою розлучилися в 2013 році. Він неодноразово намагався спілкуватись з дитиною, проте позивач та її батьки чинили та чинять йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та перешкоджають виконанню його батьківських обов'язків. Йому рідко дозволяли бачитись з дитиною, але коли він приїжджав, то спілкувався з дитиною. Дочка була маленькою, тому вона може все не пам'ятати. В 2014 році він був вимушений виїхати за кордон на заробітки і звідти через систему «Вестерн Юніон» передавав кошти дитині, проте чеки на даний час не зберіг, тому що не думав, що виникне необхідність їх використовувати в даній справі. В 2013 році позивач виїхала за кордон і залишила дитину на виховання своїм батькам. Він намагався спілкуватись з дитиною з-за кордону через «Скайп», але йому не давали можливість це робити батьки позивачки. Він звернувся до служби в справах дітей із заявою про визначення порядку та умов спілкування з дитиною. Ще до подання цієї заяви служба прийняла рішення про недоцільність позбавлення його батьківських прав щодо дитини. Він приїжджав до позивачки і просив дати йому дитину до нього, але йому відмовляли. Останні місяці він не мав можливості повноцінно спілкуватись з дитиною, так як він хворів і на даний час хворіє, в нього півтора місяці тому народилася інша дитина і він також змушений був допомагати своїй дружині з дитиною, а також він вже очікував на вирішення службою в справах дітей його заяви про визначення способу і порядку участі у вихованні дитини. Думка дитини є ситуативною, яка може змінитися. Він хоче брати участь у вихованні дитини, бажає її бачити і буде відстоювати свої інтереси. Позивач та її родичі нагнітають ситуацію і через такі стосунки не повинна страждати дитина.

Представник відповідача ОСОБА_4 пояснив суду, що вимоги позивачки безпідставні. Відповідач брав участь у вихованні дитини і на даний час бажає займатися вихованням дитини, про що свідчить, крім іншого, його звернення до служби в справах дітей із заявою про встановлення порядку і способу участі у вихованні дитини. Відповідач тривалий час працював за кордоном і надсилав гроші на утримання дитини та намагався спілкуватися з дитиною, але йому в цьому чинила перешкоди позивачка через їхні взаємні неприязні відносини. Документи про пересилання коштів відповідач не зберігав, тому що не передбачав, що позивач звернеться з таким позовом. Відповідач жодного разу не притягувався до відповідальності за ст.184 КУпАП, тобто за недотримання вимог ст.150 СК України. Крім того ні позивач, ні її батьки жодним чином не сприяли відповідачу в нормальному спілкуванні з дитиною, створюючи напружену обстановку та жодним чином в спілкуванні з дитиною не стверджували авторитет відповідача, як батька. Про безпідставність вимог позивача свідчить також висновок органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Дитина є малолітньою і тому на даний час вона не може розуміти даної ситуації, тому необхідно критично ставитися до її думки, яка з плином часу може змінюватись. Позивач та її представник не довели, що відповідач умисно ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків. Така ситуація склалася основним чином через неприязні відносини відповідача та позивача. Необхідно керуватися інтересом дитини і позбавлення батьківських прав це крайня міра, яка застосовується лише у винятковій ситуації, а відповідачем доведено, що він не ухилявся від виконання від батьківських обов'язків, а певний час з об'єктивних причин не мав можливості спілкуватись з дитиною - перебував тривалий час за кордоном на заробітках, хворів, має також іншу сім'ю та дитину, що впливає на його фізичні можливості брати участь у вихованні дитини значний час.

Представник служби у справах дітей Кельменецької районної держаної адміністрації Крупко Л.А. пояснила, що підтримує висновок органу опіки і піклування - Кельменецької РДА - про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

Відповідач ОСОБА_3, як свідок, дав суду показання про те, що протягом 2013 року він займався вихованням дитини, так як позивачка поїхала за кордон і дитина проживала у її батьків. З 25.12.2014 року по 29.06.2016 року він перебував на заробітках в Болгарії, тому не мав можливості бачитися з дитиною. За цей час він намагався спілкуватися з дитиною, але йому перешкоджала в цьому позивачка та її батьки. Також він передавав дитині кошти, хоча не зберігав чеків. З червня 2016 року він проживає з ОСОБА_8, яка є його дружиною і яка не заперечує проти його спілкування з дочкою - ОСОБА_6. Його дружина в квітні 2017 року їздила з ним до дитини і бачила як він намагався спілкуватися з дитиною. Він часто телефонував до дитини і позивачки, але йому всіляко, під різними приводами не давали можливості спілкуватись з дитиною. Коли він і приїжджав, то з дитиною спілкувався під наглядом позивачки та її батьків. При спілкуванні з ОСОБА_6, вона запитує його, чи не буде він її бити, замикається в собі, тобто видно, що дитину налаштовують проти нього.

Свідок ОСОБА_9 дав суду показання про те, що відповідач є його рідним братом. Коли брат був за кордоном, то він передавав батьками позивачки кошти від брата на дитину. На даний час, зі слів брата, йому перешкоджають бачитися з дитиною. В дитячому садку родичка позивачки також не дозволяла бачитися з дитиною.

Свідок ОСОБА_10 дав суду показання, що відповідач ОСОБА_3 є його сином. Синові не дають можливості спілкуватися з дитиною. Він разом з сином одного разу їздив до дитини і там вони бачили ОСОБА_6. Вони були в дитячому садку. Також вони були вдома в дитини і мати позивачки не хотіла давати дитину синові, мотивуючи це тим, що він її викраде. Відповідач придбав дитині телефон, допомагав грішми, купив парту, купляв іграшки. Коли позивачка та її батьки побачили теперішню синову дружину, то остаточно заборонили бачитися з дитиною. Він також не намагався добитися спілкування з дитиною, так як вважав, якщо батьку забороняють бачитись з дитиною, то йому тим більше не будуть цього дозволяти.

З показів свідка ОСОБА_11 вбачається, що вона є матір'ю відповідача. Вона майже весь час перебуває на заробітках за кордоном. Коли вона приїжджала в Україну, то просила сина привезти ОСОБА_6, але він їй повідомляв, що йому не дають дитину. Він це важко переживає. Коли син мав можливість, то він зустрічався з дитиною в дитячому садку, а вдома йому не давали можливості зустрічатися з дитиною.

Свідок ОСОБА_8 дала суду показання про те, що вона є дружиною відповідача. Вона не заперечувала та не заперечує проти спілкування відповідача з його дочкою - ОСОБА_6. Одного разу вона з чоловіком була в селі Нелипівці, де її чоловік відвідував дитину. Він спілкувався з дитиною під наглядом дідуся та бабусі - батьків позивачки. Він, як батько, має рівні права на спілкування та виховання дитини, але йому в цьому перешкоджає позивачка та її батьки. Відповідач допомагав дитині матеріально, купляв іграшки, вітав з днем народження. В розмові з позивачкою він погоджувався, при необхідності, дати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Протягом останніх двох місяців відповідач піклувався більше про неї, так як вона була вагітна, народжувала дитину і тому, можливо, в нього було недостатньо часу для спілкування з ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_12 дав суду показання про те, що позивач є його дочкою. Відповідач дуже рідко навідувався до дитини. Востаннє він був у дитини 2 серпня 2016 року. Він приїжджав за власним бажанням та був з якоюсь жінкою. Він на вулиці поспілкувався з дитиною, тішився дочкою і він його з того часу більше не бачив. З дитиною він був приблизно 20 хвилин. Він мав можливість брати дитину, але не звертався до них з такими проханнями. Внучка хоче бачити батька, а він не хоче.

Дитина ОСОБА_6 пояснила, що її батьком є ОСОБА_13, в неї є двоє дідусів - ОСОБА_16 і ОСОБА_17 та три бабусі - ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20. Тато ОСОБА_3 приходив до неї дуже давно. Вона не хоче зустрічатись з татом ОСОБА_3. Вдома їй про тата ОСОБА_3 ніхто нічого не розповідав. Якщо тато ОСОБА_3 схоче з нею бачитись, то вона не знає, як бути.

В ході судового засідання судом були досліджені такі інші докази: копія паспорта громадянки України ОСОБА_1, серії НОМЕР_1, копія рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області по справі № 717/51/15-ц від 12.02.2015 року, копія заочного рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області по справі № 717/2665/13-ц від 19.12.2013 року, копії довідок - розрахунків про розмір заборгованості по виплаті аліментів ОСОБА_3, копія свідоцтва про народження ОСОБА_6, серії НОМЕР_2 від 06.06.2011 року, копія паспорта ОСОБА_13 серії НОМЕР_3, копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 від 02.02.2016 року, копія довідки № 386/3, видана 12.05.2017 року Кельменецьким РВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області, копія листа № 181 від 22.06.2017 року служби у справах дітей Кельменецької РДА, копія висновку Кельменецької районної державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_6 від 20.06.2017 року № 01-32/1015, копія довідки-характеристики ОСОБА_1 № 208, виданої 11.05.2017 року Нелиповецькою сільською радою Кельменецького району Чернівецької області, копія медичної карти стаціонарного хворого №4091 ОСОБА_3, лист Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 25.09.2017 року № 4623/123/42/01-2017, довідка Кельменецького районного відділу Державної виконавчої служби від 28.09.2017 року №758/3, копія заяви ОСОБА_3 до служби в справах дітей Кельменецької РДА від 18.09.2017 року, копі квитанції від 04.07.2017 року про сплату заборгованості по аліментах ОСОБА_3, копія довідки про склад сім'ї ОСОБА_3, копія характеристики на ОСОБА_3, видана Управлінням Державного агентства рибного господарства у Чернівецькій області, копія характеристики на ОСОБА_3, видана Бернівською сільською радою Кельменецького району Чернівецької області, копія сертифікату про проходження ОСОБА_3 профілактичного наркологічного огляду, копія медичної довідки на ім'я ОСОБА_3 про проходження психіатричного огляду, копія листка непрацездатності ОСОБА_3 серії АГЩ № 444685, копія листка непрацездатності ОСОБА_3 серії АГГ № 923828.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ОСОБА_3 певний час працював за межами України, що ускладнювало спілкування з дитиною, а також дитина проживає з мамою - позивачем ОСОБА_1 Між позивачем та відповідачем склалися особисті неприязні відносини, через що позивач та відповідач не дійшли згоди щодо участі відповідача в спілкуванні та вихованні дитини. Позивач ОСОБА_1 не створювала умов для можливості позивачу повноцінно спілкуватись з дитиною - ОСОБА_6 та брати участь у її вихованні. Відповідач ОСОБА_3 піклувався про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан, проте дані свої обов'язки він виконував на неналежному рівні. Відповідач не ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, яка проживала з матір'ю та її батьками, а на даний час проживає з позивачем та її чоловіком, оскільки також 18.09.2017 року звернувся до служби в справах дітей із заявою про встановлення порядку участі у вихованні та спілкування з дитиною, а 04.07.2017 року повністю погасив заборгованість по сплаті аліментів та сплачує аліменти на даний час. Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка, відповідач в категоричній формі підтвердив бажання брати участь у вихованні дитини та спілкуватись з нею. Дитина ОСОБА_6 пояснила, що тато ОСОБА_3 приходив до неї дуже давно. Вона не хоче зустрічатись з татом ОСОБА_3. Вдома їй про тата ОСОБА_3 ніхто нічого не розповідав. Якщо тато ОСОБА_3 схоче з нею бачитись, то вона не знає як бути.

Вказані обставини стверджуються вищевказаними доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Позивач та її представник в порушення ст.60 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, що відповідач: порушує права дитини, передбачені Конвенцією про права дитини, порушує вимоги ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя, а також, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що є згідно ч.4 ст. 155 Сімейного кодексу України підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом - позбавлення батьківських прав.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідач свідомо ухилявся від участі у вихованні дитини, не піклувався про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан, а також ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини без поважних причин, оскільки такі доводи не підтвердженні сукупністю належних та допустимих доказів.

Такі доводи позивача спростовуються висновком органу опіки і піклування, показаннями свідків, допитаних судом - відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, та іншими доказами - листом Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 25.09.2017 року № 4623/123/42/01-2017, довідкою Кельменецького районного відділу Державної виконавчої служби від 28.09.2017 року №758/3, заявою ОСОБА_3 до служби в справах дітей Кельменецької РДА від 18.09.2017 року, копією квитанції від 04.07.2017 року про сплату заборгованості по аліментах ОСОБА_3, документами, які підтверджують стан здоров'я відповідача, та характеристики відповідача з місця проживання та роботи.

Відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав і прагне брати участь у вихованні дитини, що він підтвердив в судовому засіданні як свідок. Дані покази узгоджуються із заявою, яку 18.09.2017 року подав до органів опіки та піклування, в якій просить встановити порядок його участі у вихованні дитини, хоча, суд звертає увагу на те, що дії відповідача, спрямовані на можливість брати повноцінну участь у вихованні дитини не були достатньо наполегливими, і відповідач звернувся до служби в правах дітей із заявою про встановлення порядку участі у вихованні та спілкування з дитиною лише після попередження служби в справах дітей та відкриття провадження в даній справі.

Проте, суд вважає, що відповідачем доведено, що він не втратив інтересу до дитини, має бажання та можливості утримувати та виховувати дитину, а тому є недоцільним позбавлення його батьківських прав стосовно ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Суд, вислухавши думку дитини - ОСОБА_6, зважає на те, що дитина є малолітньою, дитина постійно проживає з позивачем та її чоловіком, під час спілкування з дитиною в судовому засіданні, вона вказала, що не знає як бути, якщо відповідач виявить бажання її бачити. При цьому суд враховує наявність впливу на дитину матері, з якою вона постійно проживає та рівень розвитку дитини, яка є малолітньою.

Суд не вважає за можливе відмовляти в позові з попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, оскільки, судом встановлено, що відповідач не ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини і дане попередження не передбачено Сімейним кодексом України, а поновлення батьківських прав можливе в порядку, передбаченому ст.169 Сімейного кодексу України.

Враховуючи наведене вище та найкращі інтереси дитини суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню і в позові слід відмовити повністю за безпідставністю.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судом встановлено, що відповідач витратив на правову допомогу в даній справі 2805,33 грн., що підтверджено відповідними документами, наданими відповідачем та його представником, тому суд вважає, що з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 слід стягнути 2805,33 грн. судових витрат, понесених відповідачем на оплату правової допомоги.

На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,9,12, 18 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 150, 153,155, 157, 164 СК України, керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 11, 15, 60, 79, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2805 (дві тисячі вісімсот п'ять) гривень 33 (тридцять три) копійки судових витрат, понесених відповідачем на оплату правової допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Кельменецький районний суд. Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя