УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Євграфової Є.П., Умнової О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_7 про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що 4 лютого 2008 року між публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») та її чоловіком ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 507 300 доларів США на строк до 1 лютого 2028 року зі сплатою 13,45 % річних. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання, цього ж дня ПАТ «Універсал Банк» уклав з нею договір поруки, за умовами якого вона поручилася за виконання всіх зобов'язань позичальника та договір іпотеки, за яким в іпотеку була передана належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1, у якій проживала дитина, інвалід дитинства 1 групи, яка була визнана недієздатною, на укладення якого дозвіл органу опіки та піклування не видавався. Також вважала, що відповідачем порушено її права, оскільки банк без її відома підвищив процентну ставку за користування кредитними коштами з 13,45 % до 14,95 %, а за прострочені платежі з 40,35 % до 44,85 %, що призвело до збільшення обсягу її відповідальності без її згоди.

Посилаючись на наведене, позивач просила суд визнати вказані договори недійсними.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_8 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_6 про визнання договору поруки недійсним скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення залишено без змін.

В ході нового розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила визнати припиненим договір поруки від 4 лютого 2008 року, укладений з відповідачем з підстав, передбачених ч.1 ст.559 ЦК України.

Вказані вимоги обґрунтовані тим, що згідно пункту 1.1.1. кредитного договору, за користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 40,35% річних. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. В подальшому, в односторонньому порядку, банк підвищив відсоткову ставку за прострочені платежі до 44,85 % річних. За перший рік користування кредитом було сплачено 411 619,18 гривень із них банк лише 5 243,77 доларів США зарахував як сплату основного боргу, а решту сплачених грошей - зарахував як сплату простроченої заборгованості по завищеним відсоткам. Така позиція і дії відповідача щодо самостійного підвищення відсоткової ставки до 44,85 % річних не може вважатися справедливою. З 15 липня 2008 року банк в односторонньому порядку, без згоди позичальника та майнового поручителя, без підписання обов'язкових додаткових угод, підвищив відсоткову ставку до 14,95% річних за користування кредитом, що суперечить договору. Будь-якої згоди на підвищення відсоткової ставки за кредитним договором позивач не надавала, а банк в свою чергу кілька разів, в односторонньому порядку, починаючи з 15 липня 2008 року, підвищував відсоткову ставку за кредитом.

За результатами нового розгляду справи в частині позовних вимог ОСОБА_6 про визнання договору поруки недійсним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 2 березня 2016 року, позов задоволено. Визнано припиненим з 15 липня 2008 року договір поруки від 4 лютого 2008 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_6 Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з 15 липня 2008 року відповідачем було підвищено відсоткову ставку за кредитним договором та не повідомлено поручителя про зміну відсоткової ставки, додаткового договору не було укладено, що є підставою для визнання договору поруки припиненим з 15 липня 2008 року.

Залишаючи без змін вказане судове рішення, суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками місцевого суду та, крім іншого виходив з того, що сторони договору поруки визначили, що внесення змін до умов кредитного договору, що передбачають збільшення обсягу відповідальності, вимагає отримання згоди поручителя. ОСОБА_6 не надавала згоди на збільшення розміру процентної ставки до 14,95 % річних та підвищеної процентної ставки до 44,85 % річних, у зв'язку із чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для припинення поруки відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що 4 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (кредитор) та ОСОБА_7 (позичальник) укладений кредитний договір (на споживчі потреби).

Відповідно до п. 1.1. договору кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 507300 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,45 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 2561865 грн за курсом Національного банку України на день укладення цього договору. При цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому договорі лише в разі, якщо сума кредиту виражена у іноземній валюті.

Відповідно до п. п. 1.2., 1.3. кредитного договору, строк кредитування становить період: з дати надання кредитором кредиту позичальнику по 1 лютого 2028 року включно (що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту). Строки та терміни надання та погашення кредиту визначається умовами цього договору. Цільове призначення кредиту: на споживчі потреби.

Підпунктом 1.1.1. п. 1.1. кредитного договору визначено, що за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 40,35 % річних. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника (а. с. 8-10).

В забезпечення виконання ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором, 4 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 зобов'язалася перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_7 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору від 4 лютого 2008 року, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п. п. 1.2.-1.4. договору поруки, поручитель засвідчив, що йому добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору і він погоджується з ними, зокрема: сума основного договору - 507300 доларів США; вказана сума основного договору дорівнює еквіваленту 2561865 грн за курсом НБУ на день укладення основного договору; 13,45% річних - розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів; 40,35 % річних - розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки/терміни сплати платежів; термін повного виконання зобов'язань боржника - не пізніше 1 лютого 2028 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання таких зобов'язань; інші умови основного договору. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Пунктом 2.12. кредитного договору визначено, що кредитор може збільшити процентну ставку, зазначену у пункті 1.1. договору, у разі зміни Національним банком України чинної облікової ставки та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку, та/або у випадку зміни ставок LIBOR, EULIBOR, та/або в інших випадках, якщо кредитор обґрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора. Про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позичальника письмово.

ПАТ «Універсал Банк» направило на адресу ОСОБА_7 повідомлення, що починаючи з 15 липня 2008 року нарахування відсотків на залишок кредиту буде відбуватись за наступних умов: базова процентна ставка 14,95 % річних; підвищена процентна ставка (у разі прострочення платежу) 44,85 % річних (а.с. 11).

У якості правової підстави для визнання поруки припиненою позивач посилалась на те, що ПАТ «Універсал Банк» було підвищено процентну ставку за користування кредитом без її згоди.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК Українипорука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Таким чином, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК Українинеобхідно дійти висновку про те, що внесення змін додатковою угодою до кредитного договору щодо збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-1161цс15, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою в спосіб, передбачений договором поруки (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 5 червня 2013 року у справі №6-43цс13)

Вирішуючи питання про надання поручителем згоди на зміну зобов'язання, судами необхідна надаватися належна оцінка діям поручителя, які б свідчили про надання ним згоди на збільшення обсягу своєї відповідальності (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові № 6-101цс14 від 22 жовтня 2014 року).

У даній справі, судами попередніх інстанцій було встановлено, що пунктом 2.1. договору поруки визначено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Отже, сторони договору поруки визначили, що внесення змін до умов кредитного договору, що передбачають збільшення обсягу відповідальності, вимагає отримання згоди поручителя.

При цьому, в договорі поруки не передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди.

За таких обставин, встановивши, що ОСОБА_6 не надавала згоди у передбачений договором поруки спосіб на збільшення розміру процентної ставки до 14,95 % річних та підвищеної процентної ставки до 44,85 % річних, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для припинення поруки відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень. При вирішенні даної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи, наведені в касаційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Посилання у касаційній скарзі на наявність у банку права збільшувати відсоткову ставку за кредитним договором без отримання додаткової згоди поручителя не узгоджуються зі змістом укладеного між сторонами договору поруки та спростовуються його умовами.

Доводи відповідача про направлення на адресу ОСОБА_7 листа про збільшення відсоткової ставки не має правового значення у даному випадку, оскільки таке повідомлення основного боржника не звільняло банк отримати згоду поручителя на збільшення розміру процентів за основним зобов'язанням у передбачений договором поруки спосіб.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційні скарги слід відхилити і залишити оскаржувані рішення місцевого та апеляційного судів без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька
Є.П. Євграфова
О.В. Умнова
С.П. Штелик