У х в а л а

іменем україни

18 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоСитнік О.М.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_6 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_6, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Є-Інжинірінг» про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з указаною заявою, мотивуючи її тим, що в червні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі − ПАТ «Марфін Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зобов'язаннями ТОВ «Є-Інжинірінг», які виникли за кредитним договором від 28 березня 2008 року № 257/К з додатковими угодами до нього.

Заочним рішенням Києво-СвятошинськогорайонногосудуКиївської області від24 вересня 2014 рокуу справі №369/6356/14-ц, позов ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_6, третя особа ТОВ «Є-Інжинірінг» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, у рахунок погашення заборгованості ТОВ «Є-Інжинірінг» за кредитним договором від 28березня 2008 року № 257/К урозмірі 34 688 190грн 47 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме:домоволодіння, загальною площею 828,9 кв. м, житловою площею 230,1 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку загальною площею 3 230 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_6на праві власності шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, визначивши початкову ціну предмету іпотеки відповідно до положеньЗакону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку».

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року у справі № 369/6356/14-ц, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2014 року скасовано, у задоволенні позову ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_6, третя особа ТОВ «Є-Інжинірінг» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року рішення апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року скасовано, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2014 року залишено в силі.

На виконання рішення від 24 вересня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 369/6356/14-ц, було видано виконавчий лист за № 369/6356/14-ц від 26 лютого 2016 року про примусове виконання заочного рішення суду від 24 вересня 2014 року.

На підставі виконавчого листа, виданого відповідно до вказаного рішення державним виконавцем 03 серпня 2016 року було відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення суду.

Щодо основного позичальника за кредитним договором 02 грудня 2013 року було порушено справу про банкрутство ТОВ «Є-Інжинірінг».

24 березня 2014 року ПАТ «Марфін Банк» заявив свої вимоги до ТОВ «Є- Інжинірінг» в справі про банкрутство. Ухвалою Господарського суду Київської області від 21 серпня 2014 року у справі № 911/4076/13 кредиторські вимоги ПАТ «Марфін Банк» були визнані судом та внесені до реєстру вимог кредиторів у сумі 34 565 982 грн 53 коп.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04 березня 2015 року у справі № 911/4076/13, що була залишена в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 26 травня 2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 27 серпня 2015 року, був затверджений звіт ліквідатора і ліквідаційний баланс ТОВ «Є-Інжинірінг» та ліквідовано основного боржника ТОВ «Є-Інжинірінг».

Отже, позивач задовольнив свої вимоги в розмірі 34 565 982 грн 53 коп. Різниця між сумою вимог в справі № 369/6356/14-ц за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зобов'язаннями ТОВ «Є-Інжинірінг», які виникли за кредитним договором № 257/К від 28 березня 2008 року становить 122 207 грн 94 коп.

Таким чином, сума заборгованості вказана у виконавчому листі не відповідає дійсності, оскільки є завищеною.

Заявник вважав, що виконавчий лист № 369/6356/14-ц від 26 лютого 2016 року відносно суми боргу 34 688 190 грн 47 коп. при розгляді справи, повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки виданий без достатніх правових підстав.

Припинення основного зобов'язання є суттєвою обставиною, яка безпосередньо впливає на вирішення даної справи по суті, оскільки означає відсутність підстав для відповідальності іпотекодавця ОСОБА_6 у зв'язку з припиненням похідного зобов'язання одночасно з припиненням основного зобов'язання.

Відповідно до ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи боржника (ТОВ «Є-Інжинірінг»), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Таким чином, у зв'язку з затвердженням звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу ТОВ «Є-Інжиніринг» та ліквідацією юридичної особи банкрута − основного боржника ТОВ «Є-Інжинірінг», зобов'язання за кредитним договором укладеним із юридичною особою припинені, відповідно і припиняється іпотека, якою забезпечене це зобов'язання.

Тому заявник просив суд визнати виконавчий лист виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області 369/6356/14-ц від 26 лютого 2016 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 січня 2017 року, заяву ОСОБА_6 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено.Визнано виконавчий лист виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області № 369/6356/14-ц від 26 лютого 2016 року таким, що не підлягає виконанню.

У касаційній скарзі ПАТ «Марфін Банк» просить скасувати оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_6 посилався на те, що в результаті ліквідації юридичної особи, яка є боржником за кредитним договором, його порука є припиненою.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов до помилкового висновку про припинення зобов'язання ОСОБА_6 як боржника за виконавчим документом у зв'язку з припиненням основного зобов'язання ТОВ «Є-Інжинірінг» через визнання їх банкрутами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов'язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним.

За змістом ст. 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) приймає на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки)), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із ЄДРЮО та ФОП. Оскільки покладення на особу, яка видала забезпечення, цих ризиків відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника, отже, ліквідація несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто, звільнення останньої від таких ризиків повинно бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт ліквідації боржника за кредитним договором з внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Змістом ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

Таким чином, слід дійти висновку, що саме по собі постановлення господарським судом ухвали про ліквідацію юридичної особи-боржника за основним зобов'язанням та його виключення з ЄДРЮО та ФОП не тягнуть за собою припинення зобов'язання, адже до цього іпотекодержателем було пред'явлено відповідну вимогу до іпотекодавця в позовному провадженні про звернення стягнення на іпотечне майно, оскільки він неналежним чином виконував взяте на себе зобов'язання по погашенню боргу.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 рокуу справі № 6-216цс14.

За таких обставин, оскільки заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотекиухвалено до визнання ТОВ «Є-Інжинірінг» банкрутом, то їх ліквідація не впливає на виконання зобов'язань поручителя.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду.

Крім того, суди не врахували того, що, оскільки зобов'язання за кредитним договором не виконане, заявник не надав доказів на підтвердження виконання ним заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2014 року, то ПАТ «Марфін Банк» має право вимагати сплати заборгованості за кредитним договором від поручителя на підставі виданого судом виконавчого документа.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постановлені у справі ухвали судів першої та апеляційної інстанцій − скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись п. 5 ст. 336, ст. 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 січня 2017 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_6 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак