Справа № 507/942/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р. Любашівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Дармакуки Т.П.,

при секретарі - Копищик М.С.

з участю представника позивача - Чубко Я.В.

розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Любашівка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» , в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулось із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу Банком від свого імені предмета іпотеки (житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1) будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Позов обґрунтовано тим, що 24.10.2007 року між Банком і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 403/07ф-4 (далі-кредитний договір), за умовами якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 50000 доларів США на строк до 22.10.2027 року зі сплатою 14, % річних, які додатковою угодою збільшені до 15 % річних, з 01.12.2008 р. процентну ставку змінено на 16,5 %.

У забезпечення виконання зобов»язань позичальника за кредитним договором, 29.10.2007 року між Банком і ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_3 передав в іпотеку Банку житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , який належить йому на праві власності.

Посилаючись на те, що позивач умови кредитного договору виконав і передав позичальнику в кредит грошові кошти, а позичальник належним чином не виконував умови зобов»язання, станом на 22.06.2016 року має місце заборгованість у розмірі 2 845 972 грн. 75 коп. з повернення кредиту і відсотків та неустойки за порушення умов зобов»язання, позивач просив позов задовольнити.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача - Чубко Я.В. позов підтримала та просила задовольнити.

У судове засідання не з'явився відповідач ОСОБА_3, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи відповідно до ст.74 ЦПК України, за зареєстрованим місцем проживання.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи із слідуючого.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» (змінило найменування на ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 403/07ф-4, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 50000 доларів, зі сплатою за користування кредитом 14 % річних (а.с.7-11).

У забезпечення виконання кредитного договору від 24.10.2007 року, 29.10.2007 року між Банком /іпотекодержатель/ і ОСОБА_3 /іпотекодавець/ укладено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку Банку житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1, який належить йому на праві власності на підставі рішення Любашівського районного суду по справі № 2-986-07 (п.п.2.1,2.2 іпотечного договору). (а.с.113-119).

Згідно розрахунку позивача, борг ОСОБА_3 становить 2845972 грн. 75 коп., з яких: загальна заборгованість за кредитом - 4749005 доларів США; заборгованість за відсотками - 60562,44 доларів США, разом 108 052,49 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ 25,892558 за 1 долар станом на 22.06.2016 р. заборгованість становить 2797755,36 грн. та пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 48217,29 грн.

Разом із тим, судом встановлено що рішенням Любашівського районного суду від 28 жовтня 2010 року із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку стягнено заборгованість в сумі 505719 грн. 56 коп., а також рішенням Любашівського районного суду від 17 лютого 2017 р. стягнено заборгованість в розмірі 649010 грн., іншій частині позову відмовлено та із змісту рішення вбачається, що позивач просив стягнути солідарно 1 217 399,88 грн. (а.с.13-14).

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. При цьому виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, або іншими видами забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Виходячи з обставин справи та наведених норм закону, зважаючи на те, що відповідач порушив зобов»язання та не повернув позивачу отриманий кредит і проценти, останній має право на захист своїх прав і інтересів, та задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб передбачений законом.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Судовий спосіб захисту вимог кредитора, які забезпечені іпотекою, передбачений та врегульований ст. 39 Закону України «Про іпотеку», та відповідно передбачає звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах або із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Відповідно до застережень про задоволення вимог іпотекодержателя іпотечного договору від 29.10.2007 року (розділ 7 іпотечного договору), іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.7.2 цього договору. Задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватись у позасудовому порядку, згідно з цим застереженням, яке являє собою Договір про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов:

7.3.1 Шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання (а.с.116-117);

7.3.2. Шляхом продажу іпотекодержателем предмету іпотеки (а.с.116-117).

У випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених у Законі України «Про іпотеку». При цьому, ціною продажу предмета іпотеки є сума заборгованості позичальника по кредитному договору на дату укладення іпотекодерджателем договору купівлі-продажу предмета іпотеки. Іпотекодержатель має право на свій розсуд укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки на підставі здійсненої на його замовлення експертної оцінки предмета іпотеки та/або на підставі зафіксованої в цьому договорі оцінки предмета іпотеки сторонами.

Цей договір та договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений іпотекодержателем з покупцем (покупцями), мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки до покупця по договору купівлі-продажу, укладеному з іпотекодержателем.

7.4. Після завершення процедури позасудового врегулювання шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем зобов»язань за кредитним договором є недійсними (а.с.117).

Аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту про задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий: на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу (правова позиція Верховного суду України від 27.04.2017 року у справі №6-679цс17).

Зважаючи на те, що іпотечний договір містить відповідні застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, які надають позивачу право в позасудовому порядку захистити свої права, в тому числі шляхом продажу предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві, при цьому іпотекодавець наділив позивача всіма необхідними для цього правами та беручи до уваги, обставини справи, наведені норми закону та положення ст.ст. 3, 15 ЦК України, вимоги позивача не підлягають задоволенню у звязку з безпідставністю, оскільки за таких умов, права позивача є непорушеними і останній має, узгоджену сторонами в договорі, можливість самостійно в позасудовому порядку задовольнити свої вимоги за зобов»язанням, яке випливає з кредитного договору.

Керуючись ст.ст.10-11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Одеської області через Любашівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.П. Дармакука