Справа № 362/1562/15-ц Головуючий у І інстанції Марчук О. Л.
Провадження № 22-ц/780/3209/17 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 46 30.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

30 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.С.,

за участю секретаря: Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Мар'янівської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсною заяви, зобов'язання вчинити дії та позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_2, Мар'янівська сільська рада Васильківського району Київської області, про визнання правочину дійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Мар'янівської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсною заяви, зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заявою від 25 червня 2013 року батько позивача ОСОБА_5 скасував заповіт від 14 грудня 2011 року, згідно якого заповідав позивачу земельну ділянку (пай) площею 4,9400 га, розташовану на території Мар'янівської сільської ради Васильківського району Київської області. Посадовими особами сільської ради при прийнятті і реєстрації заяви ОСОБА_5 від 25 червня 2013 року про скасування заповіту не було дотримано вимог ст. 37 Закону України «Про нотаріат», пунктів 5, 6 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування. Посадовими особами не було вжито заходів щодо охорони спадкового майна, не засвідчено справжність підпису на заяві особи про скасування заповіту, не перевірено і не з'ясовано обсяг цивільної дієздатності особи та не встановлено особу заявника. ОСОБА_3 зазначає, що при складанні заяви ОСОБА_5 від 25 червня 2013 року про скасування заповіту та її посвідченні було відсутнє вільне волевиявлення особи і заява про скасування заповіту не відповідала його внутрішній волі.

Просив визнати недійсною заяву ОСОБА_5 від 25.06.2013 року про скасування заповіту та зобов'язати Мар'янівську сільську раду Васильківського району Київської області вчинити відповідні передбачені законодавством дії щодо відновлення заповіту ОСОБА_5 від 14.12.2011 року.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_2, Мар'янівська сільська рада Васильківського району Київської області, про визнання правочину дійсним.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_5 вчинив усі належні дії щодо вираження своєї волі про скасування заповіту від 14 грудня 2011 року шляхом подачі до сільської ради заяви від 25 червня 2013 року. Посвідчувальний напис про справжність його підпису на заяві не був вчинений з незалежних від нього причин. Заява від 25 червня 2013 року була підписана ОСОБА_5 особисто в присутності голови сільської ради.

Просила визнати такий правочин її батька дійсним.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_3 про визнання заяви недійсною через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин, не встановив усі обставини справи та підстави позову, не дослідив всі докази та не надав їм належної оцінки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

За приписами ст. 1 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Судом першої інстанції було встановлено, що 14 грудня 2011 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_3 державний акт серії НОМЕР_1, виданий на підставі розпорядження Васильківської райдержадміністрації від 24 грудня 2004 року № 779 на земельну ділянку (пай), яка знаходиться на території Мар'янівської сільської ради розміром 4,9400 га.

Заповіт посвідчений секретарем Мар'янівської сільської ради Васильківського району Київської області.

25 червня 2013 року ОСОБА_5 склав і подав до Мар'янівської сільської ради Васильківського району Київської області заяву про скасування заповіту від 14 грудня 2011 року.

04 грудня 2014 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК №317031.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що при складанні заяви про скасування заповіту ОСОБА_5 не було дотримано вимог щодо його форми та посвідчення.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Скасування заповіту проводиться заповідачем особисто в порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України.

Таким чином, на вимоги щодо форми, складення та посвідчення заяви про скасування заповіту поширюються вимоги, які ставляться законом до заповітів.

Так, у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних); видають дублікати посвідчених ними документів; засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; засвідчують справжність підпису на документах.

Відповідно до п. 1.9 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 р. № 3306/5 (далі - Порядок), у випадку одержання посадовою особою органу місцевого самоврядування заяви про скасування заповіту, так само як і одержання нового заповіту, який відміняє чи змінює раніше посвідчений заповіт, посадова особа органу місцевого самоврядування робить про це відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, в алфавітній книзі обліку заповітів і відповідний напис на примірнику заповіту, який зберігається у справах органу місцевого самоврядування.

Якщо заповідач подасть примірник заповіту, який знаходиться у нього, то відповідний напис про скасування заповіту робиться і на цьому примірнику, після чого він разом із заявою (якщо заповіт скасовано заявою) приєднується до примірника, який зберігається у справах органу місцевого самоврядування. Справжність підпису на заяві про скасування чи зміну заповіту повинна бути нотаріально засвідченою.

Відповідно до п. 2.3 Порядку при вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеному ст. 43 Закону України «Про нотаріат».

Під час посвідчення заповіту та засвідчення справжності підпису на документах визначається обсяг цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, встановленому ст. 44 Закону України «Про нотаріат».

Посвідчення заповітів здійснюються шляхом вчинення посвідчувальних написів, які підписуються посадовою особою органу місцевого самоврядування і скріплюються гербовою печаткою відповідного органу місцевого самоврядування.

Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.

Усі нотаріальні дії, які вчиняються посадовою особою органу місцевого самоврядування, реєструються в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування у порядку, передбаченому ст. 52 Закону України «Про нотаріат», та Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 р. № 3253/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.12.2010 р. за № 1318/18613.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У п. п. 4, 5 постанов пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» роз'яснено судам, що відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Так, колегія суддів з матеріалів справи вбачаєт, що під час складання ОСОБА_5 заяви про скасування заповіту було порушено вимоги щодо його форми та посвідчення, а тому такий правочин є нікчемним і визнання його недійсним в судовому порядку не вимагається.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, що у відповідності до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції, не з*ясовано всі обставини справи, не дана належна правова оцінка доказам по справі, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, без виконання яких ухвалити обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 606 грн. 32 коп.

В силу ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України, колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Мар'янівської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсною заяви, зобов'язання вчинити дії відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3, проживаючого АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, проживаючої АДРЕСА_2, судовий збір у розмірі 606 (шістсот шість гривень, 32 копійки).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: