Справа № 686/3837/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2017 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді Козак О.В.,

при секретарі Слободянюк А.Ю.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Хмельницького цивільну справу за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 14.06.2007 року між сторонами укладено кредитний договір №НМIBAE00007497, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 13 142,42 долари США на термін до 13.06.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати, відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та інших виплат згідно кредитного договору. Відповідач допустив прострочку виконання кредитних зобовязань, внаслідок чого станом на 26.12.2014 року сформувалась заборгованість 40 485,30 доларів США, в т.ч.: 10 182,23 доларів США - заборгованість за кредитом; 10 067,94 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 644,00 долари США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 19 591,13 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, що стало підставою звернення до суду з позовом. Тому позивач просить позов задоволити та стягнути звідповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, суду пояснив, що не погоджується з твердженням представника відповідача про застосування строку позовної давності, перебіг якої розпочинається з дати отримання повідомлення про намір банку звернути стягнення на предмет застави. Оскільки, в повідомленні зазначено, що у банку виникне право вимагати повернення всієї суми кредиту у разі невиконання зазначеної вимоги, строк дії зобовязання даним повідомленням не змінено, повідомлення направлялось за дотримання вимог закону та договору необхідних для звернення стягнення на заставу. Так як кредитний договір з відповідачем був укладений 14.06.2007 року на термін дії до 13.06.2012 року, то строк виконання зобовязань настав лише 13.06.2012 року, а банк мав строк для захисту свого права за даним договором до 13.06.2015 року, тому звернувся до суду з позовом 19.02.2015 року. З наведеного вбачається, що позовна давність не сплила. Також слід прийняти до уваги, що позовна давність переривалась в 2013 році, коли банк отримав рішення про стягнення частини заборгованості з відповідача та просить суд зважити на те, що судом визнано право банку на судовий захист в частині стягнення тіла кредиту згідно рішення суду від 14.12.2011 року. Крім того, зобовязання виражено черговими платежами, стосовно яких строк позовної давності спливає окремо, тому банк має право на стягнення відсотків, комісії та неустойки нарахованих за останні три роки.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та заявив клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки відповідачу банком було надіслано повідомлення про дострокове повернення боргу за даним кредитним договором 12.07.2011 року, яке було отримано 17.07.2011 року. Таким чином, строк позовної давності почав йти з 17.08.2011 року та закінчився 17.08.2014 року, тоді як банк подав до суду позов до відповідача лише 11.02.2015 року. В подальшому представник відповідача в судове засідання не зявився, в клопотанні зазначив про проведення судового розгляду справи за його відсутності та відсутності відповідача.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 червня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір № НМIBAE00007497 , за умовами якого, останній отримав кредитні кошти в сумі 13 142,42 долари США на термін до 13.06.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля.

Проте, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, внаслідок чого станом на 26.12.2014 року його заборгованість становить 40 485,30 доларів США, в т.ч.: 10 182,23 доларів США-заборгованість за кредитом; 10 067,94 долари США-заборгованість по процентам за користування кредитом; 644,00 долари США-заборгованість по комісії за користування кредитом; 19 591,13 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Вказані обставини підтверджуються: кредитним договором № НМIBAE00007497 від 14 червня 2007 року; розрахунком заборгованості.

Відповідно до п.7.1 Кредитного договору Банк зобов'язується надати Позичальникові кредитні кошти на строк з 14.06.2007 року по 13.06.2012 року, зі сплатою за користуванням кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Щомісяця починаючи через місяць в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 299,06 доларів США для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Періодом сплати вважати період 14 по 19 число кожного місяця.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

12.07.2011 року на адресу позичальника ОСОБА_2 було направлено повідомлення № 30.1.0.0/2 -744 від 11.07.2011 року про погашення простроченої заборгованості в сумі 11278,24 доларів США, та повідомлено, що у разі несплати простроченої заборгованості у термін не пізніше 30 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, на підставі ст. 1050 ЦК України та умов договору, вимагають повернення суми кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції, а також попередили про намір звернення стягнення на предмет застави.

Вказані обставини підтверджуються: копією повідомлення № 30.1.0.0/2 -744 від 11.07.2011 року та реєстром претензій, що містяться в матеріалах цивільної справи № 2-2218/6141/11.

Отже, з наведеного вбачається, що 12.07.2011 року банк пред'явив ОСОБА_2 вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, комісії та штрафні санкції, у разі несплати ним простроченої заборгованості у термін не пізніше 30 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, чим змінив строк виконання за кредитним договором.

З пояснень представника відповідача в судовому засіданні вбачається, що вказане повідомлення було отримано відповідачем 17.07.2011 року, що узгоджується з вищевказаними повідомленням № 30.1.0.0/2 -744 від 11.07.2011 року та реєстром претензій, з поштовим штампом про відправлення.

У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України суду не було надано належних та допустимих доказів на спростування вказаних доводів представника відповідача

Таким чином, надіславши 12.07.2011 року ОСОБА_2 письмову вимогу № 30.1.0.0/2 -744 від 11.07.2011 року, відповідно до п.2.3.7 Договору позивач скористався своїм правом про дострокове повернення всієї суми кредиту і пов'язаних із ним платежів, змінивши остаточний строк повернення банку боргу - з 13.06.2012 року на 17 серпня 2011 року.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 4 ст. 267 цього ж Кодексу передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Позивач направив до суду позов про стягнення заборгованості з відповідача 19.02.2015 року, що підтверджується копією реєстру позовів відправлених згідно накладної № 0058696. А отже позов, предявлено після спливу строку позовної давності 17.08.2014 року, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

При цьому суд не приймає до уваги доводи представника позивача, що позовна давність переривалась у 2013 році коли банк отримав рішення про стягнення частини заборгованості з відповідача, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було.

Надана представником позивача копія рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.05.2014 року в справі № 686/24271/13-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за договором б/н від 19.02.2007 року, також не підтверджує факту переривання строку позовної давності, оскільки вказане рішення було прийняте судом за іншим кредитним договором та не містить інформації щодо предмета доказування. Не доводить вказаних обставин і рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14.12.2011 року №2-2218/6141/11 про звернення стягнення на предмет застави.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.10,58,60,61, 212-215 ЦПК України, ст.ст.257,266, 267, 610, 1050, 1054 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: