АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3440/17 Справа № 208/7631/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_2 на ухвалу судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року заява про забезпечення позову задоволена. Накладено арешт на адміністративно-виробничу будівлю № 21, розташовану по вулиці Москорецькій в м.Кам»янське (а.с. 12).

В апеляційній скарзіОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали судді (а.с. 12).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України - суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частина 2 ст.151 ЦПК України передбачає, що повинно бути зазначено у заяві про забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України - про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання.

Відповідно до ст.ст.151-153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 та 4 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" ,- суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Однак, в порушення вищезазначених вимог процесуального закону, вирішуючи питання щодо забезпечення позову та постановляючи 21 грудня 2016 року ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на адміністративно-виробничу будівлю № 21, розташовану по вулиці Москворецькій в м.Кам»янське, суд першої інстанції дійшов невірного висновку, оскільки вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Накладення арешту на адміністративно-виробничу будівлю № 21, розташовану по вулиці Москорецькій в м.Кам»янське, право власності на яку зареєстровано за ПП «Комфорт» (а.с.21) є втручанням в господарську діяльність останнього та суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в порушенні прав інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України - види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Однак, вирішити питання щодо такої співмірності апеляційний суд позбавлений можливості, так як в заяві позивача та в ухвалі суду не зазначено підстав накладення арешту саме на спірну будівлю та відсутні докази належність спірного майна саме боржнику.

Таким чином, розглядаючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову і постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, суддя першої інстанції, в порушення ч.2 ст.151 ЦПК України, прийняв в своє провадження заяву, яка не відповідає вимогам закону і в порушення вимог п. 3 ч.2 ст. 151 ЦПК України не витребував у заявника додаткові матеріали та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а ухвала судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року - скасуванню, як така, що постановлена з порушенням порядку, встановленого для його вирішення, з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_4

ОСОБА_5