АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 550/1842/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2342/17Головуючий у 1-й інстанції Цибізова С. А. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року м. Полтава

09 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: відповідача ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06 квітня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про відшкодування шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 06 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про відшкодування шкоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 39480,00 грн. майнової шкоди та 1000,00 грн. моральної шкоди, а загалом 40480,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено (т.2, а.с.134-138).

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11 серпня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 06 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про відшкодування шкоди, залишено без задоволення (т.2, а.с.233-234).

Додатковим рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 02 жовтня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір пропорційно до задоволення позовних вимог в сумі 1551,90 грн. (т.3, а.с.62-63).

З вказаним заочним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_2, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального права просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в розмірі 40480,00 грн.

Зазначає, що він дійсно в 2002 році придбав квартиру АДРЕСА_1, але жодного дня там не проживав, в ній мешкали відповідачка ОСОБА_2 та син ОСОБА_6, оскільки з 2000 року апелянт з відповідачкою ОСОБА_2 проживали окремо. А тому вважає, що місцевим судом безпідставно було вирішено стягнути шкоду саме з нього як власника майна, хоча його вини в завданні такої шкоди не було.

Вважає також, що судом першої інстанції при розгляді даної справи порушено ряд процесуальних норм, зокрема, щодо повідомлення учасників процесу про розгляд даної справи, перенесення судових засідань, оцінки доказів тощо.

У поданих до суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 вказує, що суд вірно застосував до виниклих правовідносин норми матеріального права, передбачені ст.ст.319,322 ЦК України та норми ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», згідно яких саме на власника покладається обов'язок утримувати належне йому майно, ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади та пристрої, дотримуватися санітарних норм, правил житлового та містобудівного законодавства, не допускати порушення прав інших осіб. При цьому зауважує, що апелянтом не надано доказів, які б спростовували його вину у залитті квартири позивача.

Зазначає, що місцевим судом при розгляді даної справи норми процесуального права порушені також не були.

З урахуванням наведеного прохала апеляційну скаргу відхилити, а заочне рішення місцевого суду залишити без змін.

У судовому засіданні відповідач доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнала, прохала її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, згідно договору дарування від 15.02.2009 року та витягу ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентарізатор» №22055566 від 03.03.2009 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_4 на праві власності належить 3/4 частини квартири АДРЕСА_2 (т.2, а.с.72-74).

Відповідно до Акту обстеження квартири АДРЕСА_3 від 28.07.2015року, складеного заступником селищного голови ОСОБА_7, виявлено, що в двох кімнатах та в коридорі протікання води зі стелі спричинило псування декоративного оздоблення кімнат, підвісної стелі, меблів. На паркетній підлозі сліди протікання води з другого поверху. ОСОБА_8 не заперечувала, що підтоплення квартири НОМЕР_1 відбулося з її квартири, яка знаходиться поверхом вище (т.1, а.с.5).

З відомості дефектів внаслідок залиття, складеної на підставі огляду квартири, вбачається, що зміст та обсяги виконуваних робіт на поточний ремонт квартири АДРЕСА_4, складають: заміна натяжної стелі ПХВ з фото печаттю в ванній кімнаті 5,5 кв.м., заміна натяжної стелі в дитячій кімнаті марка Clipso з фото печаттю 9,0 кв.м., заміна фотошпалерів в дитячій кімнаті 4,0 кв.м., фотошпалери 4,0 кв.м., заміна підлоги з паркетної дошки KEMPAS Exotik в дитячій кімнаті 4,0 кв.м., паркетна дошка KEMPAS Exotik 9,0 кв.м. (т.1, а.с.6).

Відповідно до висновку від 28.07.2015 року, затвердженого начальником Чутівського РВ УМВС України у Полтавській області О.М. Терелою, 28.07.2015 року до чергової частини Чутівського ВР надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_10 про те, що сусіди, які проживають над ним, заливають водою його квартиру в АДРЕСА_5. Як пояснив гр. ОСОБА_6, який проживає у квартирі поверхом вище, 28.07.2015р. близько 14.00 год. він повернувся додому та виявив, що в його ванній кімнаті сталися несправності з водопроводом, внаслідок чого вода потекла в квартиру ОСОБА_10, який проживає на першому поверсі (т.1, а.с.7).

Як убачається з договору купівлі-продажу від 28.05.2002 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_7 (т.1, а.с.180). Також, місцевим судом установлено, що в даній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий суд виходив із того, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, а тому, оскільки матеріалами справи встановлено, що залиття квартири позивача відбулося з квартири АДРЕСА_6, власником якої є ОСОБА_2, то саме він має відшкодовувати ОСОБА_4 завдані збитки, спричинену моральну шкоду та інші витрати, розмір яких підтверджений належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яким вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов'язує.

Відповідно до норми ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Окрім того, з аналізу положень п.п.4, 6, 8 ч.2 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що власник зобов'язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.3 ст.328 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За змістом ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1192 ЦК України встановлено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, за правилами якої з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З наведеного вбачається, що обов'язок доказування, у даному випадку наявність шкоди та її розмір лежить на позивачеві, а обов'язок доказування відсутності його вини в заподіянні шкоди, відповідно, на відповідачеві.

Оскільки, згідно матеріалів справи, а саме договору купівлі - продажу від 28.05.2002 року, ОСОБА_2 є власником квартири, АДРЕСА_7, та ним не спростовано відсутності його вини в затопленні квартири позивачки, то саме ОСОБА_2, як власник квартири, має нести відповідальність за шкоду, заподіяну майну ОСОБА_4, що стала причиною затоплення внаслідок несправності крану.

Згідно експертного висновку з визначення вартості ремонтно-відновлюваних робіт у квартирі АДРЕСА_5 від 29 вересня 2016 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_11, вартість ремонтно-відновлюваних робіт з усунення шкоди, заподіяної майну внаслідок залиття, складає 38980,00 грн. без ПДВ. З Висновку вбачається, що вартість ремонту наведена у відповідності до переліку та об'єму робіт, необхідних для поточного ремонту квартири АДРЕСА_5, вказаних у відомості дефектів внаслідок залиття (т.2, а.с.110-114).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №65/16 від 29.09.2016 року (т.2, а.с.111) за складання зазначеного висновку ОСОБА_4 було сплачено 100,00 грн. Також, ОСОБА_4 було сплачено 400,00 грн. (т.1, а.с.11) за складання експертного висновку ФОП ОСОБА_11 від 12 серпня 2015 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового кассового ордеру від 05.09.15 року №64/15.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та стягнення з ОСОБА_2, як власника майна, на її користь суми матеріальної шкоди в розмірі 394800,00 грн., яка вкладається з суми матеріальних збитків, спричинених залиттям квартири позивача (38980,00 грн.), встановленої експертним висновком від 29.09.2016 року та суми коштів, сплачених ОСОБА_4 за виготовлення експертних висновків (100,00 грн. та 400,00 грн.). Також, колегія суддів вважає, розмір моральної шкоди, яка присуджена до сплати за рішенням місцевого суду в розмірі 1000,00 грн. обґрунтованим та таким, що відповідає характеру та обсягу психічних і душевних страждань, яких зазнала позивач, з урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_2 (апелянт) у спірній квартирі не проживає, а тому стягнення з нього суми збитків та моральної шкоди є безпідставним, оскільки його вини у їх спричиненні не було, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки користування чи не користування своїм майном не звільняє власника такого майна від обов'язку щодо його належного утримання та від відповідальності за завдану шкоду.

Посилання апелянта на порушення місцевим судом при розгляді даної справи ряду процесуальних норм, зокрема, щодо повідомлення учасників процесу про розгляд даної справи, перенесень судових засідань, оцінки доказів тощо також не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи (т.2, а.с.86-87) маються повідомлення про вручення поштового відправлення на ім'я ОСОБА_2, згідно яких останній був повідомлений про розгляд справи, що був призначений на 05.04.2017 року у відповідності до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України. При цьому необхідно зазначити, що виклик сторін у судове засідання через телефонограми, а не поштовим зв'язком є правом, а не обов'язком суду.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що 05.04.2017 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 телефонували секретарю судового засідання з проханням доповісти головуючому по справі про необхідність перенесення розгляду справи, є необгрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи.

Окрім того, відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308, 315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06 квітня 2017 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ : /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ : /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун