АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2042/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

представника позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2017 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.02.2008 року ОСОБА_7 отримала кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого ОСОБА_7 станом на 02.04.2017 року, має заборгованість 58287,10 грн., яка складається:

-14622,38 грн. - заборгованість за кредитом;

-43664,72 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

Позивач зазначає, що оскільки рішенням Придніпровським районним судом уже було стягнуто з відповідачки заборгованість на користь банку в сумі 26251,63 грн., тому різниця станом на час подачі позову становить 32035,47 грн.

У звязку з чим ПАТ КБ "Приватбанк" просив суд стягнути з ОСОБА_7 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 32035,47 грн.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ КБ "Приватбанк" подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права і просить скасувати заочне рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що банк пропустив строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що 04.02.2008 року ОСОБА_7 отримала кредит в ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.06.2013 року було стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 26251 грн. 63 коп., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 13963 гривни 76 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 12287 гривень 87 коп.

Звертаючись до суду з новою позовною заявою банк ставить питання про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом, за період з часу ухвалення рішення по час нового звернення до суду за кредитним договором від 04.02.2008 року.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів про строк дії платіжної картки. Зазначена обставина не встановлювалась і судом першої інстанції при ухваленні судового рішення 07 червня 2013 року.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (Правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 19 березня 2014 року в справі №614цс14).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_7 посилалася на те, що термін дії банківської картки, виданої банком на підставі спірного кредитного договору, один рік, який закінчився у лютому 2009 року.

Пунктами 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою визначено, що граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки, і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Відтак, дія картки закінчилась у лютому 2009 року і заочним судовим рішенням Придніпровського районного суду 07 червня 2013 року з ОСОБА_8 вже стягнуто заборгованість за кредитним договором та проценти за користування кредитом.

При цьому, пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, проте, після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 04.02.2008 року не виконав.

Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 12 листопада 2014 року (справа № 6-167цс14).

Таким чином ухваленням 07 червня 2013 року заочного рішення Придніпровським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 04.02.2008 року перевило дію кредитного договору в інші правовідносини.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин між сторонами цього договору, а переводить кредитне зобовязання за закінченим кредитним договором в боргове зобовязання за невиконане судове рішення та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання і не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених вже ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

В пункті 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" розяснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Однак наведених роз'яснень, що містяться в п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суд першої інстанції не врахував та, встановивши, що судовим рішенням з відповідача заборгованість за тілом кредиту була стягнута в повному обсязі, дійшов помилкового висновку про дію кредитних правовідносин в подальшому та наявність у банку права на нарахування відсотків, а тому неправильно застосував вимоги статті 267 ЦК України та відмовив в задоволенні позову за пропуском строків позовної давності.

Судом першої інстанції невірно встановлені фактичні обставини що мають значення для справи та помилково зроблено висновок про повторне стягнення тіла кредиту та процентів, а тому рішення суду першої інстанції підлягає до скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову за заявленими позовними вимогами, так як позивачем вибраний неправильний спосіб захисту своїх порушених прав відповідно до ст. 16 ЦК України.

Доводи позивача про внесення ОСОБА_7 25.01.2016 року в рахунок часткового погашення заборгованості за процентами в сумі 636 гривень не підтверджено відповідними банківськими документами, а сама відповідачка категорично заперечила дану обставину. Крім того, даний платіж, якщо такий надійшов від відповідачки, повинен бути віднесений на виконання судового рішення від 07 червня 2013 року.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, ст.309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2017 року задоволити частково, а рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :