АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Волошин В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ (орган) приватизації державного житлового фонду Шевченківської у м. Києві районної державної адміністрації про надання дозволу на приватизацію житлового приміщення без згоди зареєстрованого громадянина Росії,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив надати йому дозвіл на приватизацію кімнати у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, без згоди громадянина Росії ОСОБА_3

В мотивування вимог посилався на те, що 15 червня 2011 p. йому на сім'ю із трьох осіб (позивач - ОСОБА_1, дружина - ОСОБА_5 та син дружини ОСОБА_3) була надана кімната АДРЕСА_1. На даний час у вищезазначеній квартирі зареєстровані та проживають дві особи - він та відповідач, який є громадянином Російської Федерації.

22 липня 2015р. позивач звернувся до Відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківської у м. Києві районної державної адміністрації із заявою про оформлення у приватну власність вищезазначеної квартири без згоди ОСОБА_3, однак відповідач зі свого боку не відмовляється від участі у приватизації спірної квартири та не надає своєї згоди на одноособову приватизацію квартири.

Вказані обставини перешкоджають йому здійснити приватизацію кімнати, а тому він змушений був звернутися до суду із даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що у зв'язку з неможливістю, як громадянину Росії, брати участь у приватизації даної кімнати у комунальній квартирі, ОСОБА_3 перешкоджає законному праву ОСОБА_1 приватизувати цю кімнату у комунальній квартирі.

Крім того, ухвалюючи рішення, суд порушив норми матеріального права, не застосував закон який підлягав застосуванню, а саме статтю 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Позивач ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з його безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 15 червня 2011р. Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією позивачу ОСОБА_1 на сім'ю із трьох осіб (він, дружина - ОСОБА_5, син дружини - ОСОБА_3) була надана одна кімната АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно довідки форми № 3, виданої 12 жовтня 2016р. Центром комунального сервісу, у кімнаті АДРЕСА_1 зареєстровано дві особи: наймач - ОСОБА_1 з 2011р. та син колишньої дружини - ОСОБА_3, з 2011р. (а.с. 7).

22 липня 2015р. представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Відділу (орган) приватизації державного житлового фонду Шевченківської у м. Києві районної державної адміністрації із заявою про оформлення передачі в приватну власність ОСОБА_1 кімнати АДРЕСА_1 (а.с.9-11).

Листом від 09 грудня 2015р. Відділом (орган) приватизації державного житлового фонду Шевченківської у м. Києві районної державної адміністрації ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житло з посиланням на те, що, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі. Оскільки у кімнаті АДРЕСА_1 крім нього (ОСОБА_1) зареєстрований громадянин Російської Федерації ОСОБА_3, для приватизації квартири на ім'я ОСОБА_1 необхідна згода останнього (ОСОБА_3) (а.с. 12, 13).

05 вересня 2016р. представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 із заявою про надання останнім письмової згоди на передачу у власність ОСОБА_1 всієї кімнати АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_3 зазначив, що він також бажає прийняти участь у приватизації спірної вищезазначеної кімнати у комунальній квартирі, однак, не має на це можливості, так як є громадянином Російської Федерації. Станом на сьогоднішній день він (ОСОБА_3), вчиняє усі необхідні дії для отримання громадянства України.

Ст.9 ЖК України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачено законом.

Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Таким чином, питання, які пов'язані з приватизацією квартир, відмова провести таку приватизацію уповноваженим органом, виникають з житлових відносин та повинні розглядатися судом в порядку цивільного судочинства.

В Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності.

Основоположні принципи здійснення права володіти своїм майном сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрало чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст.9 Конституції України.

Ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», від 19.06.1992 р.

Згідно п. 10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордеру про надання жилої площі, документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документу, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири, а також серед інших документів копію ордера про надання жилої площі.

Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами, до числа яких суд не належить.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_3 постійно проживає у кімнаті АДРЕСА_1 і ця кімната була надана державою, в тому числі, і для його користування, позов ОСОБА_1 є необґрунтованим і з тих підстав, що реалізація права позивача на приватизацію без згоди відповідача порушить право останнього як на користування квартирою, так і на реалізацію права на набуття у власність її частини, оскільки в разі надання позивачу права на приватизацію, він стане єдиним власником кімнати.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді