Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 03 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року публічне акціонернетовариство комерційнийбанк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 19 серпня 2011 року ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, який у подальшому збільшено до 06 тис. грн., зі сплатою 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 30 вересня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 16 768 грн 93 коп., із яких: 5 998 грн 93 коп. - тіло кредиту, 8 145 грн 29 коп. - проценти, 1 350 грн - пеня та комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина), 774 грн 71 коп. - штраф (процентна складова). Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути вказану суму боргу із відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03 червня 2016 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 768 грн 93 коп. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 19 серпня 2011 року ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, який у подальшому збільшено до 06 тис. грн., зі сплатою 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки до 28 лютого 2015 року.

ОСОБА_6 заявив про застосування у справі наслідків пропуску строку позовної давності (а. с. 67).

Відмовляючи у застосуванні строків позовної давності до вимог банку, суд першої інстанції виходив із того, що останній платіж на погашення кредиту позичальником вчинено 02 червня 2014 року, а тому перебіг строку позовної давності перервався та при зверненні банку до суду у грудні 2015 року строк давності до заявлених позовних вимог не сплив.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції.

Разом з тим, правильність вирішення справи судом першої інстанції за доводами апеляційної скарги апеляційний суд належним чином не перевірив.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Погодившись із висновком суду першої інстанції щодо переривання перебігу строку позовної давності вчиненням платежів на погашення кредиту, останній з яких здійснено 02 червня 2014 року на суму 600 грн, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 214, 303, 316 ЦПК України не дослідив, чи підтверджуються належними та достатніми доказами (квитанції, касові ордери, інші документи) обставини внесення особисто ОСОБА_6 коштів на оплату зобов'язань за кредитом, дати вчинення цих дій; не встановив, яка частина боргу (прострочений борг, поточний, заборгованість за конкретний платіжний період) визнається боржником вчиненням зазначених платежів за кредитом та чи мало місце переривання строку позовної давності у справі.

Таким чином, питання про застосування позовної давності у спорі вирішено без належного з'ясування обставин справи, які зумовлюють перебіг строків давності.

Спростовуються матеріалами справи доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про те, що між ним та банком не укладався письмовий договір кредиту, оскільки довідка про умови кредитування, в якій визначено процентну ставку, розрахунок щомісячного платежу, розмір комісії, пені й штрафів, підписана ОСОБА_6 (а.с.128), тобто сторонами кредитного договору погоджено істотні умови укладеного між ними правочину, що підлягають обов'язковому виконанню.

Разом з тим, загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведення розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Апеляційний суд доводів апеляційної скарги належним чином не перевірив; не з'ясував, чи узгоджуються проведені банком розрахунки боргу

із погодженими умовами кредитного договору, зокрема щодо розміру процентної ставки; не встановив, які саме порушення кредитного договору становлять підставу нарахування пені та штрафних санкцій, чи не призводить у такому випадку одночасне застосування пені й штрафу до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, що забороняється в силу положень ст. 61 Конституції України.

Доводи касаційної скарги щодо неповноважності складу колегії суддів при розгляді справи апеляційним судом є безпідставними, оскільки повторний автоматизований розподіл судової справи, внаслідок якого суддю Тагієва С.Р. у складі колегії було замінено на суддю Скрипку А.А., призначено на підставі розпорядження керівника апарату апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2016 року у зв'язку з перебуванням судді Тагієва С.Р. у відпустці та його неможливістю брати участь у розгляді справи, з метою недопущення порушення процесуальних строків розгляду справи (а. с. 107). Порушень судом вимог ст. 11-1 ЦПК України не вбачається.

З урахуванням викладеного, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 03 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик