АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 688/668/17
Провадження № 22-ц/792/1402/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

суддів Костенка А.М., Талалай О.І.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю апелянта та представника позивача,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та визначення порядку користування за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

В березні 2017 року ОСОБА_2, звертаючись до суду з цим позовом до ОСОБА_3, вказував, що він є власником ? частини квартири АДРЕСА_1, яку він спільно з колишньою дружиною ОСОБА_3 придбали 16.04.2015 року в рівних частках. Квартира складається з двох окремих кімнат площею 16,5 кв.м та 10,9 кв.м, кухні площею 6,0 кв.м, ванної кімнати площею 2,5 кв.м, коридору 6,4 кв.м, вбудованої шафи 1,7 кв.м, балкону 0,8 кв.м, всього загальною площею 44,8 кв.м. Він не проживає у вказаній квартирі, оскільки ОСОБА_3 фактично вигнала його із квартири, змінила замок від вхідних дверей та не допускає його у квартиру, у звязку з чим змушений проживати у будинку батьків. Тому просив суд зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою, надавши йому ключі від вхідних дверей, вселити його у квартиру та встановити порядок користування квартирою, виділивши йому в користування житлову кімнату площею 10,9 кв.м, вбудовану шафу площею 1,7 кв.м, відповідачу виділити кімнату площею 16,5 кв.м, а інші приміщення залишити у спільному користуванні.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2017 року позов задоволено. Вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_2. Зобовязано ОСОБА_3 надати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2, виділивши ОСОБА_2 в користування кімнату площею 10,9 кв.м та вбудовану шафу площею 1,7 кв.м, ОСОБА_3 кімнату площею 16,5 кв.м. Залишено у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кухню площею 6,0 кв.м, ванну кімнату 2,5 кв.м, коридор 6,4 кв.м, балкон 0,8 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 280 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає рішення суду необґрунтованим, незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на неповне дослідження обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального права. На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що кімнати в квартирі не відособлені, а прохідні, що за змістом Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» унеможливлює встановлення порядку користування квартирою. Крім того, не враховано, що позивач не надав достатніх доказів на підтвердження вчинення йому перешкод у користуванні квартирою.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим оспорюване рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Так, встановлено, що з 22.11.2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку Софію, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.04.2011 року шлюб між сторонами розірвано.

16.04.2015 року сторони на підставі договору купівлі-продажу стали співвласниками в рівних частках двокімнатної квартири АДРЕСА_3. Квартира складається з двох суміжних кімнат площею 16,5 кв.м та 10,9 кв.м, кухні площею 6,0 кв.м, ванної кімнати площею 2,5 кв.м, коридору 6,4 кв.м, вбудованої шафи -1,7 кв.м, балкону 0,8 кв.м, всього загальною площею 44,8 кв.м.

Між сторонами склалися глибоко неприязні відносини. Позивач не проживає у спірній квартирі з серпня 2015 року, з цього часу мешкає у батьків.

У вказаній квартирі проживає відповідачка з дітьми.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і не оспорюються сторонами.

Задовольняючи позов, в частині усунення перешкод користування квартирою та вселення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що право позивача як співвласника спірної квартири на володіння та користування нею підлягає захисту шляхом вселення його у квартиру та зобовязання відповідачки надати йому ключі від вхідних дверей.

Так, за змістом ст. ст. 317, 319 ЦК України власником належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності. (ст. 358 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги про відсутність перешкод позивачу в користуванні квартирою є безпідставними, оскільки сама ОСОБА_3 підтвердила існування між сторонами глибоко неприязних стосунків, що виключає їх спільне проживання в одній квартирі.

Факт вчинення перешкод позивачу підтверджується поясненнями представника позивача, а також показаннями свідків сторони позивача, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Разом з тим, встановлюючи порядок користування квартирою, суд першої інстанції припустився помилки.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 4 жовтня 1991 р. № 7 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями квартири.

За даними технічної документації, спірна квартира складається з двох суміжних кімнат площею 16,5 кв.м та 10,9 кв.м, не відособленими одна від іншої.

Отже, визначення судом першої інстанції порядку користування квартирою та виділення у користування сторін суміжних кімнат, а відповідачці прохідної кімнати, є помилковим, оскільки при цьому будуть порушені права не тільки останньої, а й неповнолітніх дітей сторін.

Водночас такий порядок користування квартирою порушує право і позивача, оскільки за змістом ч.3 ст. 358 ЦК України він має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності.

В свою чергу відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК у разі неможливості надання позивачу як співвласнику квартири у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності, він має право вимагати від відповідачки як іншого співвласника, що володіє і користується спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відтак підстав для визначення порядку користування спірною квартирою не вбачається.

За таких обставин оскаржуване рішення в частині встановлення порядку користування квартирою не може вважатися законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню. В позові в цій частині позову слід відмовити, в решті рішення слід залишити без змін.

В звязку з частковим задоволенням позову підлягає стягненню з відповідачки на користь ОСОБА_2 640 грн. понесених судових витрат; в свою чергу слід стягнути з останнього на користь ОСОБА_3 половину понесених судових витрат за подачу апеляційної скарги - 704 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2017 року в частині встановлення порядку користування квартирою і розподілу судових витрат скасувати.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в частині визначення порядку користування квартирою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 грн. понесених судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 704 грн. понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

Головуюча у першій інстанції: ОСОБА_4 Провадження № 22-ц/792/1402/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія:43