Справа №303/3992/17
Номер стат. звіту - 20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

при секретарі Славич М.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

третьої особи Ергарт-Козар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради та державний нотаріус Мукачівської державної нотаріальної контори Ергарт-Козар В.В. про визнання договору дарування недійсним,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради та державний нотаріус Мукачівської державної нотаріальної контори Ергарт-Козар В.В. про визнання договору дарування недійсним.

Позов мотивує тим, що згідно Договору дарування від 24.07.2013 року він ОСОБА_1 подарував ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 року кожній по ? частині ? частки квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1. Від імені малолітніх дітей Договір дарування підписала представник обдаровуваних його бувша дружина ОСОБА_3. Зазначена частина квартири належить йому та його синові ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого 21.12.2006 року згідно рішення №302 виконавчого комітету Мукачівської міської ради. Вважає даний договір незаконним та безпідставним по таким мотивам. Його життя безпосередньо після оформлення договору дарування змінилося в погану сторону. Договір дарування було укладено без врахування інтересів його сина від першого шлюбу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Цей договір було укладено під впливом обману, що порушує його інтереси. В день укладення Договору дарування відповідачка запропонувала йому зайти в нотаріальну контору підписати якісь папери, нащо він погодився. На той час вони перебували в шлюб, між ними були нормальні сімейні стосунки і при укладенні договору він навіть його не прочитав, так як він повністю довіряв своїй колишній дружині. Нотаріус також не роз'яснила йому правові наслідки даного правочину. Прочитати ті папери він не зміг так як у нього поганий зір, він тільки сказав, що цілком довіряє своїй дружині. Він розраховував бути разом з нею все життя. Після цього, стосунки з дружиною погіршилися, вона стала зовсім іншою, в зв'язку з цим він фактично залишився без житла. 12.01.2013 року його син ОСОБА_8 співвласник житла, дав згоду на реєстрацію відповідачки та дітей на його частку житла. Він відповідачці пояснив, що без згоди сина він не підпише ніякі папери. Але вона сказала, що із сином вона домовиться. Про укладення даного правочину він дізнався 13.04.2017 року, випадково коли він зайшов у нотаріальну контору з метою оформити частину квартири на своїх двох дітей від першого шлюбу. Але йому нотаріус сказала, що частина даної квартири уже подарована. І це вона не перший раз здійснює шахрайські дії. Так, 03.07.2014 року вона обманувши свого дідуся також оформила 3-х кімнатку квартиру на своє ім'я. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. В даному випадку має місце факт обману, так як відповідачка мала наміри взагалі позбавити його права на житло. Вона не мала наміру підтримувати з ним шлюбні відносини. 25.08.2016 року вони розірвали шлюб і вона покинула сім'ю, почала йому зраджувати і вела подвійне життя. Фактично вони, як чоловік та жінка вже не підтримували шлюбні відносини. В даному позові він просить суд повернути йому тільки його частку житла, яка була подарована його дітям. Він пенсіонер, залишився без сім'ї, дітей, роботи і своєї частки житла. Незаконними діями йому було нанесено велику моральну та матеріальну шкоду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив суд задоволити його з підстав зазначених в позові та пояснив суду, що представник відповідачів сказала йому прийти до нотаріуса для підписання договору, але нотаріус при підписанні договору не роз'яснив йому наслідки його укладення.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов також підтримав та просив суд його задоволити пояснивши суду, що у позивача ОСОБА_1 поганий зір і в нотаріальній конторі він не читав договір, а також йому не було нічого роз'яснено про наслідки його укладення.

Представник відповідачів ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні на підставі заперечення, яке нею було надано суду, та пояснила, що саме позивач ОСОБА_1 виявив бажання і запропонував укласти договір дарування своєї частини квартири їх спільним малолітнім дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Також пояснила, що вони разом з позивачем ОСОБА_1 приходили в нотаріальну контору, позивач перед підписанням договору дарування прочитав його, а також нотаріусом позивачу було роз'яснено наслідки укладення договору.

Представник відповідачів ОСОБА_4 в судовому засіданні позов також не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні, пояснивши суду, що це односторонній договір, позивач ОСОБА_1 добровільно уклав його, передавши у власність частину квартири своїм двом малолітнім дітям.

Державний нотаріус Мукачівської державної нотаріальної контори Ергарт-Козар В.В. в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні, пояснивши суду, що 24.07.2013 року між ОСОБА_1 та представником малолітніх дітей ОСОБА_3 було укладено Договір дарування частини квартири, згідно якого позивач ОСОБА_1 подарував частину квартири своїм дітям. Також пояснила, що ОСОБА_1 та мати дітей ОСОБА_3 разом приходили в нотаріальну контору та приносили документи для укладення договору дарування. Також перед укладенням договору дарування позивач ОСОБА_1 прочитав договір, а також йому було роз'яснено правові наслідки укладення договору.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Суд перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідачів, третю особу, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується належними у справі доказами, що 24.07.2013 року між ОСОБА_1, з одного боку, як дарувальником та ОСОБА_3, яка діяла від імені малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як представник обдаровуваних, уклали Договір дарування частини квартири, а саме: кожній по ? (одній другій) частці, ? (одну другу) частину квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2.

Відповідно до Довідки №582 від 14.03.2007 року виданої Мукачівським міжрегіональним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки квартира АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності ОСОБА_1 та ОСОБА_8 по ? частці.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 21.12.2006 року виданого виконавчим комітетом Мукачівської міської ради квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_8 по ? частці.

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13869865 від 14.03.2007 року, квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_8 по ? частці.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 24.10.2016 року було виписано рецепт на окуляри, а Договір дарування було укладено 24.07.2013 року.

Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин

справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи справу, суд з'ясував, що позивач заявляє підставу даного позову вчинення договору дарування під впливом обману, про що однозначно було заявлено як позивачем так і його представником.

Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За положенням ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Пленум Верховного Суду України в п.19 Постанови "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" від 6.11.2009 року №9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст.230 ЦК України.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на обман - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких позивача введено в оману, і сам факт обману.

З огляду на визначену позивачем підставу позову і обставини, на які він посилається, позивач не доводить обману щодо природи правочину, щодо прав та обов'язків сторін, визначених цим договором.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України, договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Відтак, вчинення будь-яких дій майнового характеру дарувальником на користь обдаровуваного не можуть бути істотними умовами договору дарування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року (справа № 6-93цс16).

Таким чином, з огляду на обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, перевіряючи обставини вчинення правочину під впливом обману, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що для визнання договору дарування недійсним позивачем не доведено наявність обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною. Доказів наявності в діях відповідачів та їх представника умислу щодо введення в оману позивача щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, для того, щоб спонукати останнього до вчинення договору дарування частини квартири, як і самого факту обману позивачем не надано.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, 230, 717, 718, 719, 728 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ №9 від 06.12.2009 року "Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними", суд, -

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору дарування частини квартири АДРЕСА_4 від 24 липня 2013 року недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд.

Головуючий Ю.Ю.Куцкір