АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/685/17 Головуючий суддя І інстанції Бородіна Н. М.
Провадження № 22-ц/790/4010/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря - Радченко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У cічні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 03.10.2005 р. між нею та Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», був укладений іпотечний договір № 014/02-1/2454/1-05, посвідчений нотаріусом. Вказаний Іпотечний договір було укладено у забезпечення виконання кредитного договору № 014/02-1/2454/1-05 від 03.10.2005 р.

Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 спірного іпотечного договору, предметом іпотеки є майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, будівництво якої не завершене, права позивача на квартиру підтверджуються договором про участь у будівництві № 29.08.2005 р., укладеним між позивачем та ТОВ «Моноліт будівельний альянс».

Позивач вважає, що при укладенні вище зазначеного Іпотечного договору було порушено ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент його укладення), а тому останній є недійсним у відповідності до ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним іпотечний договір № 014/02-1/2454/1-05 від 03.10.2005 р., укладений між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки №014/02-1/2454/1-05 від 03.10.2005 р. укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ). Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати зазначене заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що при розгляді даної справи місцевим судом не було дотримано принцип змагальності сторін, безпідставно не застосовано строки позовної давності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга задоволенню підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що зміст укладеного договору іпотеки, суперечить положенням с. 5 ЗУ «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору), тому підлягає визнанню недійсним.

Проте судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.10.2005 р. був укладений договір № 014/02-1/2454/1-05, який посвідчений нотаріально. В подальшому договором №1 від 11.08.2010 р. були внесені зміни до договору іпотеки, збільшений термін повернення кредитних коштів.

Вказаний іпотечний договір було укладено на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 014/02-1/2454-05 від 03.10.2005 р.

Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 спірного іпотечного договору предметом іпотеки є майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, будівництво якої не завершено, права позивача на квартиру підтверджуються договором про участь у будівництві № 29.08.2005 р., укладеним між позивачем та ТОВ «Моноліт будівельний альянс».

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майнові права не могли бути предметом іпотеки, тому передача в іпотеку зазначених майнових прав АППБ «Аваль» є неправомірною.

Дійсно, за змістом статей 1, 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Таким чином, на час укладення оспорюваного договору іпотеки ст. 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку».

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1502цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2250цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-290цс16 та від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Між тим, матеріалами справи підтверджено що 11.08.2010 року між сторонами був укладений договір № 1 про внесення змін до Договору іпотеки № 014/02-1/2454/1-05, посвідченого 03 жовтня 2005 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Блудовим І.В. Сторони домовились викласти в новій редакції п. 1.4.3. договору іпотеки. Крім того у п. 6 договору № 1 сторони засвідчили, що всі інші умови договору іпотеки залишаються без змін і сторони підтверджують по ним свої зобов*язання.

Отже, укладаючи договір № 1 від 11.08.2010 року про внесення змін до Договору іпотеки в той час, коли майнові права на об'єкт незавершеного будівництва діючим законодавством вже були віднесені до предмету іпотеки сторони підтвердили свої зобов'язання за договором іпотеки в тому числі щодо предмету договору, яким є майнові права.

Із врахуванням наведених обставин відсутні підстави для визнання договору іпотеки недійсним, тому помилковим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 1, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 313, ст.ст. 316, 317,319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочину недійсним - відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

С.С. Кругова