Справа № 367/2095/17 Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/4266/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 12.10.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Лівінського С.В., із участю секретарів Якимчук Ю.С., Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Ірпінського міського центру зайнятості на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 липня 2017 року у справі за позов Ірпінського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення виплаченої допомоги,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог Ірпінського міського центру зайнятості про стягнення із ОСОБА_2 безпідставно отриманої матеріальної допомоги по безробіттю у сумі 2 158,46 грн. відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що суду не було надано доказів тих обставин, що відповідач умисно не виконувала свої обов'язки, передбачені ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та зловживала ними, у зв'язку з чим безпідставно отримала матеріальну допомогу в сумі 2 158,46 грн.

Крім цього, відповідач не перебувала у трудових відносинах із Міжнародною благодійною організацією «Партнерство «Кожній дитині», договір цивільно-правового характеру №02/02-115 від 01 лютого 2016 року був розірваний 01 квітня 2016 року.

Винагорода згідно вказаного договору не нараховувалась та не виплачувалась, позивач не надав до суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що відповідач згідно зазначеного договору виконувала роботу, отримувала дохід, а сам факт існування договору цивільно-правового характеру суд вважає не є обставинами, які впливають на умови виплати відповідачу забезпечення та надання соціальних послуг та, відповідно, не тягнуть за собою відповідальність, передбачену ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Позивач не надав до суду доказів тих обставин, що винними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача позивачу було заподіяно матеріальну шкоду та у чому дана шкода полягає.

Враховуючи викладені обставини, суд відмовляє позивачу у позові.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Ірпінський міський центр зайнятості подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявлених апеляційних вимог, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, Ірпінським міським центром зайнятості, у відповідності до положень ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», 28 серпня 2015 року ОСОБА_2 надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю ( а.с. 11 ).

За період з вересня 2015 року по травень 2016 року відповідачу виплачено допомогу по безробіттю в сумі 2 158,46 грн. ( а.с. 12 ).

На підставі отриманої з ДФС України інформації відносно ОСОБА_2, Ірпінським міським центром зайнятості проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а також Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики від 13 лютого 2009 року №60/62 та складено акт №84 від 20 травня 2016 року ( а.с. 16 ).

Як встановлено позивачем, ОСОБА_2, перебуваючи на обліку в Ірпінському міському центрі зайнятості, 01 лютого 2016 року уклала договір №02/02-115 цивільно-правового характеру про надання послуг та, на його переконання, порушила вимоги п.п. 4, 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та п.п. 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу ( а.с. 16, 34 ).

Згідно ж пояснень роботодавця, ОСОБА_2 у трудових відносинах із Міжнародною благодійною організацією «Партнерство «Кожній дитині» не перебувала, договір цивільно-правового характеру №02/02-115 від 01 лютого 2016 року був розірваний 01 квітня 2016 року.

Винагорода згідно вказаного договору не нараховувалась та не виплачувалась, що підтверджується довідкою за №08/71 від 08 серпня 2016 року та угодою про розірвання договору№02/02-115 від 01 лютого 2016 року ( а.с. 16, 33, 34 ).

Будь-яких інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України, позивач не надав.

За таких обставин, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, на переконання апеляційного суду, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини та прийшов до висновку про відмову в позові за його необґрунтованістю і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст. 1166 ЦК України, ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» ст.ст. 10, 11, 58-60, 212-215 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

При цьому, ним дана належна оцінка доказів по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 1, 4, 43, 45 Закону України «Про зайнятість населення», ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, на думку апеляційного суду, не спростовують висновку суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Окрім іншого, зазначені обставини повністю спростовуються наданими по справі належними та допустими згідно положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України доказами - про відсутність оплати праці за договором ( а.с. 33, 34 ), яким надана місцевим судом відповідна правова оцінка за правилами ст. 212 ЦПК України.

Інші твердження апелянта, зокрема, про те, що судом першої інстанції не взято до уваги акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №84 від 20 травня 2016 року, що міститься в матеріалах справи, договору цивільно-правового характеру №02/02/115 від 01 лютого 2016 року, у силу викладеного та на переконання суду другої інстанції, не спростовують висновків суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог і не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог.

Окрім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що сам апелянт у тексті скарги відмітив про обґрунтованість виплати відповідачу допомоги по безробіттю.

При цьому, згідно п.п. 9 п. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного припиняється лише у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи ( надання послуг ).

Як достовірно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 оплачуваної роботи ( надання послуг ) у зазначеного роботодавця, як і у інших осіб, не виконувала ( послуг не надавала ).

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому оскаржуване рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Ірпінського міського центру зайнятості відхилити. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 липня 2017 року у справі за позов Ірпінського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення виплаченої допомоги залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

С.В. Лівінський