Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення додаткових витрат на дитину, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Одеської області від 16 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_7, від якого сторони мають дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Позивач стверджувала, що на даний час син ОСОБА_8 є студентом 3 курсу юридичного коледжу Національного університету «Одеська юридична академія» за денною формою навчання. За навчання сина позивачем сплачено 39 400,00 грн.

Крім того, дитина має хронічні генетичні хвороби - з'єднувально-тканинна дисплазія, морфаноїдний фенотип, церебральна ангіодистонія, пролапс мітрального клапана 1 ст. За період з 2012 року до теперішнього часу ОСОБА_6 сплачено згідно квитанцій за обстеження і придбання ліків 3 033,00 грн. На підставі наведеного, позивач просила суд: стягнути з ОСОБА_7, на користь ОСОБА_6 додаткові витрати на сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 25 140,00 грн, з яких: 23 640,00 грн - половина вартості навчання по контракту та 1 500,00 грн - половина вартості лікування.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 500,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 травня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення додаткових витрат на дитину - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 додаткові витрати на дитину - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 19 700,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 16 травня 2016 року та залишити в силі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення додаткових витрат з ОСОБА_7 на навчання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач по справі сплачує на користь позивача аліменти на сина, заборгованостей не має, враховуючи матеріальне становище платника, а також те, що навчання ОСОБА_8 у юридичній академії є звичайним способом життя зумовленим вказаними вище обставинами, то не підпадає під дію ст. 185 СК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалюючи нове рішення про задоволення даних позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_8, будучи неповнолітнім, проходить навчання у навчальному закладі, а витрати зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на розвиток здібностей дитини, її навчання.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження 1-ЖД № 141891.

04 травня 2007 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Згідно виконавчого листа № 2-4243/07 від 16 липня 2007 року, з ОСОБА_7 стягуються аліменти на користь позивача на сина ОСОБА_11 у розмірі 1/4 частини щомісячно, починаючи з 29 травня 2007 року та до 27 січня 2016 року, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для відповідної категорії дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 навчається в національному університеті «Одеська юридична академія» з 2013 року, що підтверджується індивідуальним договором № КЖд5-13-0101-84 про підготовку фахівця молодшого спеціаліста та довідкою Національного університету «Одеська юридична академія» № В7-5 від 10 вересня 2015 року.

За навчання сина згідно квитанцій до прибуткового касового ордера ОСОБА_6 сплачено - 39 400,00 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

З огляду на викладене, додаткові витрати на дитину можуть стягуватись у випадку, коли такі були викликані особливими обставинами.

Виходячи з наведеного, сам по собі вступ дитини на навчання до навчального закладу з метою здобуття відповідного ступеню (освітньо-кваліфікаційного рівня) не може безумовно свідчити, що витрати, пов'язані з навчанням у ньому викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини і виникненням у зв'язку з цим обов'язків у батьків брати у них участь.

За таких обставин, з урахуванням того, що з відповідача стягнуті аліменти на дитину до досягнення нею повноліття, висновок апеляційного суду про наявність підстав для покладення на нього обов'язку по участі у додаткових витратах, пов'язаних з навчанням дитини, є передчасним.

Крім того, у порушення норм ст. ст. 182, 185 СК України та ст. 213 ЦПК України апеляційний суд не з'ясував фактичного матеріального становища сторін, не врахував пояснення відповідача про стан здоров'я його дружини, не перевірив його доводів про те, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2014 року ОСОБА_6 було відмовлено у стягненні додаткових витрат на утримання сина за його навчання у коледжі з аналогічних підстав.

Також, судом апеляційної інстанції у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не було взято до уваги, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 березня 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яким стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на повнолітню дитину у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на період навчання дитини.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права.

Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на суд апеляційної інстанції покладено обов'язок перевіряти в межах заявлених у суді першої інстанції позовних вимог законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини й усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

З урахуванням наведеного рішення апеляційного суду ухвалено при неповному з'ясуванні обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 16 травня 2016 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова