Справа № 742/896/17 Провадження № 22-ц/795/1119/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Циганко М. О. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача ОСОБА_5, представника відповідача - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдинг» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдинг» про розірвання договорів оренди землі,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрікор Холдинг» просить рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2017 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено. Розірвано Договір оренди землі від 06.03.2009, укладений між ОСОБА_8 та ТОВ «Агрікор Холдинг», зареєстрований Прилуцьким райвідділом Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК 13.10.2009 за № 70 та Договір оренди землі від 06.03.2009, укладений між ОСОБА_8 та ТОВ «Агрікор Холдинг», зареєстрований Прилуцьким райвідділом Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК 13.10.2009 за № 69. Зобовязано ТОВ «Агрікор Холдинг» підготувати Акти приймання-передачі земельних ділянок (кадастрові номери :05:000:0177, :05:000:0178) та передати земельні ділянки ОСОБА_7 Стягнуто з ТОВ «Агрікор Холдинг» на користь ОСОБА_9 640 грн судового збору.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом неналежним чином були зясовані обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Так, апелянт вказує на те, що згідно з вимогами чинного законодавства права орендаря на орендовану земельну ділянку захищаються на рівні із захистом права власності на земельну ділянку.

Судом не надано оцінку п.38 договорів оренди землі в сукупності з іншими пунктами договору, які встановлюють підстави та порядок припинення дії договору, в тому числі щодо розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін.

Також, апелянт також зазначає, що з огляду на вимоги ст.148-1 ЗК України, ст.770 ЦК України, ст. 31, 32 Закону України «Про оренду землі» та п. 35, 36 оскаржуваних договорів оренди землі, передбачена п.38 договору підстава для зміни умов або розірвання договору у випадку переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи встановлює лише те, що спадкоємець орендованої земельної ділянки має право у передбаченому законом та договором порядку, звернутися до орендаря земельної ділянки з пропозицією про зміну умов чи пропозицією про дострокове розірвання договору. В такому випадку договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін, що оформлюється угодою про розірвання договору, без будь-яких негативних наслідків для обох сторін або ж у випадку відсутності згоди орендаря, спадкоємець має право звернутись до суду з вимогою про дострокове розірвання договору, але в такому випадку не лише в звязку з переходом права власності на орендовану земельну ділянку до спадкоємця, а й з врахуванням інших підстав передбачених чинним законодавством чи укладеним договором оренди землі, як умови для дострокового припинення договору на вимогу однієї із сторін.

Позивачем не доведено існування підстав для розірвання договорів оренди землі, що передбачені ст.ст. 651, 652 ЦК України, ст. 32, 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та пунктами договорів щодо зміни умов договору і припинення його дії.

Апелянт звертає увагу суду на той факт, що умовами укладених договорів оренди землі не передбачена як підстава для дострокового розірвання договору бажання орендодавця самостійно господарювати на земельній ділянці.

Апелянт вважає, що смерть фізичної особи орендодавця не є самостійною підставою для припинення договорів, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до його спадкоємців перейшли права та обовязки за договором оренди.

Звертаючись до суду з позовом про зобовязання відповідача підготувати Акти прийому-передачі земельних ділянок та передати земельні ділянки, позивач жодних доказів на обґрунтування такої вимоги не навів, не зазначив, чому він обрав саме такий спосіб захисту свого порушеного права.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала і просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом по справі встановлено, що ОСОБА_8 була власницею двох земельних ділянок площею 5,5782 га кожна, кадастрові номери :05:000:0177, :05:000:0178 на підставі Державних актів на право приватної власності на землю серії ІУ-ЧН№029424 та № ІУ-ЧН№029423. Земельні ділянки розташовані на території Сергіївської сільської ради Прилуцького району. Цільове призначення земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

06 березня 2009 року між ОСОБА_8, з однієї сторони та ТОВ «Агрікор Холдинг» з іншої сторони, укладено два Договори оренди землі, за якими ОСОБА_8 надала, а Товариство прийняло в строкове користування дві вищезгадані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.15-16, 20-21).

Договори зареєстровані у Прилуцькому райвідділі Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено записи від 13 жовтня 2009 року № 70 та № 69, відповідно.

Договори укладено на 10 років (п.8 Договорів).

Згідно з актами прийому-передачі земельних ділянок (обєктів оренди), що надавалися в оренду та актами визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що складені сторонами 06 березня 2009 року, в оренду було передано дві земельні ділянки площами по 5,5782 га з кадастровими номерами :05:000:0177 та :05:000:0178 (а.с.17-19, 22-24).

ОСОБА_8 померла 27 липня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ №279588 (а.с.14).

Спадщину у вигляді двох земельних ділянок з кадастровими номерами :05:000:0177 та :05:000:0178 після смерті ОСОБА_8 прийняв її син ОСОБА_7 позивач у справі, отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 лютого 2017 року серії НВО 122431 і НВО 122430. Право власності зареєстровано, про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10-11, 12-13).

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 148-1 ЗК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обовязки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Після прийняття спадщини, позивач в силу ст. 1218 ЦК України та ст. 148-1 ЗК України, набув статусу орендодавця за договорами оренди землі від 06.03.2009.

Позивач у встановлений термін повідомив орендаря про зміну власника земельних ділянок та поставив питання про розірвання договорів оренди. Листом від 20.02.2017 відповідач запропонував внести зміни до договорів оренди шляхом укладення додаткової угоди. Позивач з даною пропозицією не погодився та 24.02.2017 повторно звернувся із заявою про розірвання договорів оренди (а.с.29), проте відповідач відмовив у розірванні договору, посилаюсь на дію договорів оренди до 13.10.2019 та знову запропонував підписати додаткову угоду (а.с.25).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до позивача перейшло право власності на орендовані земельні ділянки в порядку спадкування після смерті його матері (орендодавця) ОСОБА_8 то, враховуючи умови п.38 Договорів оренди землі, укладених 06 березня 2009 року за життя ОСОБА_8 та ТОВ «Агрікор Холдинг» та положення ст.41 Конституції України, ст.316, 317, 319 ЦК України, позовні вимоги підлягають задоволенню, договори розірванню, а земельні ділянки поверненню власнику із складанням відповідних актів прийому-передачі.

З такими висновками погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.37 договорів оренди землі від 06.03.2009, розірвання договорів оренди землі в односторонньому порядку не допускається, за виключенням випадків, встановлених в договорі. Пунктом 38 договорів передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, є підставою для змін або розірвання договору.

Аналізуючи дані пункти договорів оренди слід дійти висновку, що наслідком зміни власника орендованої земельної ділянки обовязково є або зміна або розірвання договору.

Оскільки сторони не досягли згоди щодо внесення змін до договорів оренди, суд першої інстанції вірно застосував положення ст.41 Конституції України, ст.316, 317, 319 ЦК України та розірвав договори оренди, зобовязавши відповідача передати земельні ділянки, підготувавши акти приймання передачі земельних ділянок. Вказане спростовує посилання апелянта на норми Цивільного кодексу України, а також норми Закону України «Про оренду землі».

Посилання апелянта на неналежний спосіб захисту, що обраний позивачем, спростовуються положеннями частини 2 статті 16 ЦК України та приписами частини 1 статті 34 Закону України «Про оренду землі», за змістом якої, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Таким чином, враховуючи обставини справи, позивач, як спадкоємець та новий власник орендованих земельних ділянок, законно та обґрунтовано скористався своїми правами щодо захисту своїх інтересів та прав.

Не є підставою для скасування рішення суду посилання апелянта на належне виконання умов договорів оренди з боку орендаря, оскільки п.38 Договорів оренди є самостійною підставою для їх розірвання, що не зв'язана з виконанням їх (договорів) умов.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдинг» відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: