2/225/69/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

судді Скиба М.М.,

за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Торецька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту № 275-915 від 25.10.2007 року.

В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що 25.10.2007 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 275-915, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 78000,00 грн., на наступних умовах : строком погашення 24.10.2014 року, відсоткова ставка за користування кредитними коштами 21 %; позичальник зобовязаний виконати зобовязання згідно з кредитним договором у повному обсязі, у тому числі не обмежуючись цим, повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту.

У порушення зазначених умов договору, відповідач не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань по кредитному договору станом на 27.05.2016 року за відповідачем рахується заборгованість, яка складає 125565,12 грн., з яких :

сума заборгованості за кредитом 55729,97 грн.,

сума заборгованості за відсотками 31710,78 грн.,

розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 27341,74 грн.,

розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 2796,68 грн.,

розмір інфляційних витрат за кредитом 7244,90 грн.,

розмір інфляційних витрат за відсотками 741,05 грн.

ПАТ «Укрсоцбанк» просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 275-915 від 25.10.2007 року в розмірі 125565,12 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1883,48 грн.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову.

Відповідач та його представник в суді проти позову заперечували. Відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що авто було куплене у 2006 році, а у жовтні 2007 року вказане авто було продано ОСОБА_3 Спірний кредитний договір він не укладав, гроші від банку він не отримував, кошти на погашення кредиту він не сплачував. Крім того зазначив, що ним була підписана лише одна додаткова угода, щодо інших угод він нічого стверджувати не може. ОСОБА_2 пояснив, що заяв щодо реструктуризації він не писав, кошти на рахунок банку не перераховував. ОСОБА_3 за купівлю-продаж машини сплатив йому гроші гривнями та доларами готівкою, приблизно 20 000 доларів. ОСОБА_3 був його знайомим, він займався перепродажем машин. На його імя він склав довіреність на користування авто на 3 роки. Про існування спірного кредитного договору та простроченої заборгованості по ньому він дізнався через 6-7 років.

Представник відповідача в судовому засіданні додав, що ОСОБА_2 вказаний кредитний договір не укладав, з 2009 року банк звертався до ОСОБА_2 про стягнення боргу. До суду з позовом про визнання договору недійсним ні він, ні його довіритель не зверталися. Представник відповідача зазначив, що на той час ОСОБА_2 був начальником ДАЇ, тому він підписував безліч документів, серед яких і міг бути спірний кредитний договір.

Свідок ОСОБА_4 в суді пояснила, що вона є керуючою відділення «Укрсоцбанку» у місті Торецьку. Зазначила, що вона знала ОСОБА_3, перебувала з ним у ділових відносинах, даний клієнт не був проблемний з точки зору банку. ОСОБА_4 зазначила, що ОСОБА_2 укладав договір з відділенням банку. Під час укладення кредитного договору, клієнт надає банку весь пакет документів. Договір підписувався у присутності нотаріуса ОСОБА_5 Щодо присутності ОСОБА_3 під час укладання кредитного договору жодного твердження дати не може. Довідку-рахунок про вартість авто до банку надав ОСОБА_3 Щодо укладеного кредитного договору ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_2 купив авто у кредит, гроші були перераховані з особового рахунку ОСОБА_6 на особовий рахунок ПП Драгушан. ОСОБА_2 неодноразово приходив разом з ОСОБА_3 до відділення банку. Для укладання договору купівлі-продажу авто надають продавець довідку про авто, покупець - заяву, документи про його платоспроможність тощо. Під час підписання ОСОБА_2 кредитного договору на покупку авто, вона була присутня особисто, він підписував всі документи та заяви у відділенні банку у її присутності. ОСОБА_2 неодноразово звертався до банку з метою реструктуризації кредиту. Щодо особистого підписання додаткових угод ОСОБА_2 нічого стверджувати не може.

Свідок ОСОБА_5 в суді пояснив, що довіреність між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на право, володіння, користування з 25.10.2007 року по теперішній час нотаріусом ОСОБА_5 не посвідчувалася. Чи посвідчував він договір застави між банком та ОСОБА_2 він не може повідомити, оскільки представник позивача не надав на це своєї згоди. ОСОБА_5 зазначив, що договір застави можливий лише при наявності договору кредиту або займу. Якщо на той час було передбачено законодавством підписання кредитного договору у присутності нотаріуса то спірний договір підписувався у його присутності.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог з огляду на наступне.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 25 жовтня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 276/5-915 на купівлю автотранспортних засобів. Предметом цього договору є тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у сумі 78000,00 грн., зі сплатою 14,05 процентів річних та з графіком погашення суми основної заборгованості (додаток № 1 до договору), щомісячно до 10 числа, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 24 жовтня 2014 року. Кредит був наданий для оплати придбаного автомобіля марки XINKAI модель НХК6490Е, рік випуску 2006, згідно з договором купівлі-продажу від 23.10.2007 року, укладеним з ПП ОСОБА_3

25.10.2007 року до вказаного кредитного договору була укладена додаткова угода № 1, згідно якої з 20.10.2008 року була встановлена процентна ставка за користування кредитом на рівні 21,00 % річних.

04.12.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до договору кредиту на купівлі автотранспортних засобів № 275-915 від 25.10.2007 року, за якою був змінений графік погашення кредиту, до десятого числа (включно) кожного місяця з останнім платежем 24.10.2014 року.

29.05.2013 року між сторонами був укладений додатковий договір № 1 до договору кредиту № 275-915 від 25.10.2007 року, за яким сторони домовилися змінити порядок сплати заборгованості за договором, а саме шляхом списання кредитних коштів в сумі чергового належного до погашення платежу за кредитом та/або в сумі процентів, нарахованих згідно з умовами договору з поточного рахунку позичальника.

Згідно договору застави № 275-915/1 від 25.10.2007 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, автомобіль марки XINKAI модель НХК6490Е, рік випуску 2006, переданий у заставу банку у якості забезпечення виконання зобовязань до договором відновлювальної кредитної лінії № 275-915/2 від 25.10.2007 року та за договором кредиту № и275-915 від 25.10.2007 року., вказаний договір посвідчений нотаріусом Дзержинського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5

Представник позивача в суді зазначив, що спірний кредитний договір був вилучений у відділенні банку в м. Торецьку за протоколом тимчасового доступу до речей і документів (а.с. 134-135), але на підтвердження отримання ОСОБА_2 кредиту надав довідку № 102, видану на імя ОСОБА_2, для одержання кредиту в АКБ «Укрсоцбанк» від 11.11.2009 року, довідку МСЕК від 24.02.2015 року відносно ОСОБА_2, які були надані ОСОБА_2 до відділення банку при укладанні спірного кредитного договору, договір купівлі-продажу від 23.10.2007 року, за яким ОСОБА_2 купив у ОСОБА_3 автомобіль XINKAI модель НХК6490Е, рік випуску 2006; рахунок про вартість автомобілю, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 131 про внесення ОСОБА_2 первинного внеску за автомобіль у сумі 12000,00 грн., заяву ОСОБА_2 до відділення банку на отримання кредиту на придбання автотранспортного засобу у ПП ОСОБА_3 в сумі 78000,00 грн., заяву ОСОБА_2 про відстрочку платежу за кредитним договором № 275-915 від 25.10.2007 року(а.с. 130-131).

Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Згідно матеріалів справи ані відповідачем, ані його представником не було подано позовної заяви, у тому числі зустрічної позовної заяви, про визнання зазначеного кредитного договору недійсним. Таким чином, відносно зазначеного договору діє презумпція правомірності правочину згідно приписів ст.204 ЦК України, оскільки його недійсність не встановлена прямо законом, та не визнана за рішенням суду. Отже, кредитний договір від 25.10.2007 року є правомірним та підлягає виконанню сторонами.

Суд не бере до уваги посилання відповідача, що він не укладав з банком спірного договору, а також не отримував кредитних коштів за цим договором, оскільки зазначені твердження нічим не підтверджені, крім того спростовуються наявними в справі доказами та показаннями свідків.

Згідно довідки Територіального сервісного центру 1443 РСЦ МВС в Донецькій області від 09.90.2017 року, станом на 08.09.2017 року автомобіль марки XINKAI модель НХК6490Е, рік випуску 2006, зареєстрований на імя ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку КІВ 662976 від 22.11.2006 року, виданої ВАТ Алеко-сервіс та ВМД 110000006/6/602563 від 13.06.2006 року (Дніпропетровська митниця) і до теперішнього часу власник не змінювався.

Разом з тим факт перебування у власності ОСОБА_2 вказаного транспортного засобу до укладання кредитного договору не спростовує того факту, що ОСОБА_2 отримував у банку кредитні кошти та не звільняє останнього від обовязку їх повернення.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку банка (а.с. 13-14) на 27.05.2016 року за відповідачем рахується заборгованість, яка складає 125565,12 грн., з яких :

сума заборгованості за кредитом 55729,97 грн.,

сума заборгованості за відсотками 31710,78 грн.,

розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 27341,74 грн.,

розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 2796,68 грн.,

розмір інфляційних витрат за кредитом 7244,90 грн.,

розмір інфляційних витрат за відсотками 741,05 грн.

Відповідач 25.10.2017 року подав суду заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

При вирішенні спору судом приймається до уваги правові висновки Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. №6-20цс14, зокрема, що якщо за умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, то необхідно виходити з того, що умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку.

За таких обставин право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожним черговим платежем починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів, передбачених кредитним договором, які є окремим зобовязанням, починається після несплати боржником кожного чергового платежу.

Оскільки за умовами договору погашення кредиту позичальник ОСОБА_2 мав здійснювати частинами (до десятого числа (включно) кожного місяця (останній платіж 24 жовтня 2014 року) згідно з графіком (а.с. 10), зазначеним у додатковій угоді № 1 про внесення змін до договору кредиту на купівлі автотранспортних засобів № 275-915 від 25.10.2007 року, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного такого зобовязання.

Отже, по цій справі застосуванню підлягає загальний строк позовної давності три роки.

Позивач звернувся до суду 05.07.2016 року (а.с. 1).

Відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що відповідач мав сплачувати обовязкові щомісячні платежі в строк до 10 числа місяця наступного за звітним, в межах трирічного строку позовної давності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом за період, починаючи з липня 2014 року, яку відповідач зобовязаний був сплатити в строк до 10.07.2014 року і перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо цього щомісячного платежу (за липень 2014 року) почався з 11.07.2014 року.

Строки позовної давності щодо стягнення щомісячних платежів за період з 01.11.2007 року по 31.06.2014 року включно сплинули.

Станом на 27.05.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором згідно розрахунку позивача складала: сума заборгованості за кредитом 55729,97 грн.,

сума заборгованості за відсотками 31710,78 грн. Тобто, вимоги про стягнення заборгованості за кредитом період з 01.11.2007 року по 31.06.2014 року включно в розмірі 51509,89 грн. та за відсотками в розмірі 31586,47 грн. позивачем заявлені поза межами строку позовної давності, про застосування якої просив відповідач, що є підставою для відмови у задоволенні в цій частині позовних вимог.

Вимоги про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 4220,08 грн. та відсотками в розмірі 124,31 грн. заявлені в межах строку позовної давності і підлягають задоволенню.

Підлягають стягненню і інфляційні витрати, розраховані відповідно до задоволених сум, а саме заборгованості за кредитом в розмірі 4220,08 грн. та відсотками в розмірі 124,31 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Пунктом 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також зазначено, що за змістом частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Отже, розмір інфляційних витрат за неповернутим кредитом складає 578,99 грн. (за період з травня 2015 року по квітень 2016 року, заборгованість за кредитом 4220,08 грн. х ((індекс інфляції 102,20 х 100,4 х102,3 х 100,7 х 100,9 х 101,00 х 103,5) х 100) : 100 ).

Розмір інфляційних витрат за неповернутими відсотками складає 17,06 грн. (за період з травня 2015 року по квітень 2016 року, заборгованість за відсотками 124,31 грн. х ((індекс інфляції 102,20 х 100,4 х102,3 х 100,7 х 100,9 х 101,00 х 103,5) х 100) : 100 ).

Що стосується позовних вимог про стягнення пені, суд зазначає наступне.

З розрахунку заборгованості встановлено, що фактично зазначена заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту та пені за несвоєчасне погашення відсотків виникла за період з 27.05.2015 року по 26.05.2016 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно паспорту громадянина України відповідач ОСОБА_2 є громадянином України та з 02.04.2002 року зареєстрований та постійно проживає у м. Торецьку ( попередня назва м. Дзержинськ) Донецької області. (а.с. 16).

Місто Торецьк Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Крім того, місто Торецьк входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Тобто, нарахування відповідачу, який є громадянином України та проживає у м. Торецьку, пені на час проведення антитерористичної операції, починаючи з 14 квітня 2014 року, забороняється, а тому вимоги про стягнення пені за період з пені за несвоєчасне погашення кредиту та пені за несвоєчасне погашення відсотків виникла за період з 27.05.2015 року по 26.05.2016 року у розмірі 27341,74 грн. та 2796,68 грн. відповідно, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Зазначений висновок апеляційного суду ґрунтується також на правовій позиції, яка була висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.03.2017 року у справі за № 6-2879цс16.

Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 275-915 від 25.10.2007 року суму заборгованості за кредитом 4220,08 грн. (чотири тисячі двісті двадцять грн.. 08 коп.), суму заборгованості за відсотками 124,31 грн. (сто двадцять чотири грн.. 31 коп.), розмір інфляційних витрат за кредитом 578,99 грн. (пятсот сімдесят вісім грн.. 99 коп.), розмір інфляційних витрат за відсотками 17,06 грн. (сімнадцять грн.. 06 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 74,11 грн. (сімдесят чотири грн. 11 коп.).

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :