Ухвала

іменем україни

15 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 14 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 травня 2008 року він уклав із ЗАТ «Альфа-Банк» кредитний договір № 800004067, відповідно до умов якого отримав кредит у розмірі 180 тис. доларів США зі сплатою 13,80 %, з кінцевим терміном повернення - 29 травня 2018 року.

Зазначив, що у липні 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до Садгірського районного суду м. Чернівці із позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором і до позовної заяви банк надав розрахунок заборгованості, який не підтверджений первинними бухгалтерськими документами. Вважає, що йому неправильно нараховувалися проценти за кредитом. На думку позивача, відповідач застосовує до нього нечесну підприємницьку практику, а саме, омана та обрахунок, який виявився в тому, що в додатку № 1 - графіку погашення заборгованості, що є невід'ємною частиною кредитного договору, вбачається, що платежі, які нараховуються банком позивачу, не відповідають умовам кредитного договору. Крім того, послався на те, що в розрахунку заборгованості неправильно вказана відсоткова ставка, замість 13,80 % річних зазначено 17 % річних із 29 серпня 2008 року. Вважає, що вказані дії відповідача містять в собі ознаки нечесної підприємницької практики, які виявилися у введені його в оману щодо умов договору, що є порушенням ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Просив суд захистити його права як споживача шляхом визнання недійсним додатка № 1 до кредитного договору від 29 травня 2008 року № 800004067 - графіка погашення кредиту; зобов'язати ПАТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, а саме: за кожний період нарахування платежів та за кожний період сплати заборгованості, з моменту укладення кредитного договору та відповідно до визначеної сторонами процентної ставки 13,8 % річних та нового узгодженого сторонами графіка погашення.

Заочним рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 14 лютого 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

09 червня 2017 року у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ зареєстровано клопотання ОСОБА_3 про зупинення виконання заочного рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2016 року та ухвали апеляційного суду Чернівецької області від 14 лютого 2017 року до закінчення касаційного провадження, яке 12 червня 2017 року передано судді-доповідачу Ступак О.В.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суддя-доповідач у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду.

Перевіривши доводи вищевказаного клопотання ОСОБА_3, колегія суддів не вбачає необхідності зупиняти виконання оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, встановивши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, відсутності правових підстав для висновків про введення відповідачем позивача в оману.

Натомість на підставі наявних у справі доказів суд обґрунтовано вважав установленим, що укладений між сторонами кредитний договір із додатком не суперечить нормам чинного на той час законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину; під час укладення кредитного договору позивачу було надано необхідну інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Зокрема, суд правильно виходив із того, що підписанням оспорюваного кредитного договору без будь-яких застережень та отриманням кредитних коштів позивач тим самим підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору; підписанню сторонами договору передувала процедура погодження його умов, вивчення банком відомостей про платоспроможність позичальника; позивач до отримання кредиту був ознайомлений із щомісячними платежами, які повинні сплачуватись після отримання кредиту, власноручно підписавши графік погашення кредиту та відсотків, із якого вбачається сукупна вартість належного до повернення кредиту разом із відсотками за його користування.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, на спростування доводів апеляційної скарги позивача про те, що суд у своєму рішенні не надав правової оцінки висновку судово-економічної експертизи від 30 листопада 2016 року № 56 апеляційний суд зазначив, що це не впливає на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки висновок експертизи, а саме відповідь на поставлені судом питання не можуть змінити чи спростувати висновки суду першої інстанції, оскільки питання правомірності збільшення відсотків урегульовані умовами договору і повинні вирішуватись судом; правомірність дій банку щодо збільшення відсотків за кредитом із 13,80 до 17 підтверджується наданими у справі документами; боржник визнав умови додаткової угоди та нового графіка погашення кредиту, які викладені в додатковій угоді до кредитного договору від 26 серпня 2014 року, який підписано у встановленому порядку сторонами.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до того, що суди не надали належної оцінки як доказу вищевказаному висновку судово-економічної експертизи від 30 листопада 2016 року № 56, проте аналогічні доводи були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував, таким чином, вони зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 1 ст. 328, ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про зупинення виконання заочного рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2016 року та ухвали апеляційного суду Чернівецької області від 14 лютого 2017 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

А.В.Маляренко