УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Кузнєцова В.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Харківської державної наукової бібліотеки імені В.Г. Короленка, Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Міністерства культури України про визнання права власності, виключення майна з акту опису та арешту майна, витребування майна та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою заступника прокурора м. Києва на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 7 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Харківської державної наукової бібліотеки ім. В.Г. Короленка, Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Міністерства культури України, у якому просив визнати за ним право власності на старовинну книгу «Візантійські емалі» 1892 року, яка є екземпляром-оригінолом книги «Історія і пам'ятники візантійської емалі» ОСОБА_8 («Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт-Петербург 1892 року, виключити дану книгу з акта опису та арешту майна від 29 серпня 2013 року державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Золотько С.Г., витребувати з Харківської державної наукової бібліотеки ім. В.Г. Короленка на його користь книгу та стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 900 тис. грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він займається антикваріатом з 1992 року. Придбав зазначену книгу ще наприкінці 1990-х років, яка є культурною цінністю і її вартість на даний час згідно експертної оцінки складає 921 600 грн, а він є її власником, оскільки набув право власності на вказану книгу на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочину купівлі-продажу. У 2012 році він хотів продати її, про що повідомив свого помічника з продажу антикваріату - ОСОБА_4, який йому повідомив, що має знайомого ОСОБА_6, який мешкає у м. Харкові і який готовий придбати вказану книгу, або сприяти її продажу. ОСОБА_6, у свою чергу, повідомив його про необхідність спочатку показати на декілька днів його книгу знайомому експерту з м. Харкова для визначення ціни її продажу. Довіряючи ОСОБА_4 та ОСОБА_6 він передав їм книгу «Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського» видання Санкт-Петербург 1892 року для проведення її експертної оцінки та подальшого продажу. Проте, ОСОБА_6 виявився недобросовісним покупцем та хотів вивезти книгу до Російської Федерації та був спійманий на кордоні, а пізніше засуджений за контрабанду. Оскільки вироком суду, спірна книга була передана у власність держави, позивач звернувся до суду із указаним позовом, так як вважає, що є її справжнім власником.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 7 вересня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на старовинну книгу «Візантійські емалі» 1892 року, яка є екземпляром-оригіналом книги «Історія і пам'ятники Візантійські емалі» ОСОБА_8 («Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт-Петербург 1892 року. Виключено старовинну книгу «Візантійські емалі» 1892 року, яка є екземпляром-оригіналом книги «Історія і пам'ятники візантійської емалі» ОСОБА_8 («Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт-Петербург 1892 року з акту опису та арешту від 29 серпня 2013 року, державного виконавця Київського ВДВС Харківського МУЮ Золотько С.Г., знявши арешт з цього майна. Витребувано з Харківської державної наукової бібліотеки імені В.Г. Короленка на користь ОСОБА_3 старовинну книгу «Візантійські емалі» 1892 року, яка є екземпляром-оригіналом книги «Історія і пам'ятники візантійської емалі» ОСОБА_8 («Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт-Петербург 1892 року. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора м. Києва просить скасувати судові рішення в частині задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Судові рішення в частині відмови в позові про відшкодування моральної шкоди до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що в Україні не врегульовано законодавчо окремо питання антикварної власності, реєстри антикваріату тощо, а тому суди вважали пояснення свідків та наявність у позивача квитанції на придбання книги належними та допустимими доказами, що підтверджують його право власності на спірну книгу, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 316, ч. 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що набувається на підставах, не заборонених законом.

Судами встановлено, що предметом спору є право приватної власності на старовинну книгу «Візантійські емалі» 1892 року, яка є екземпляром-оригіналом книги «Історія і пам'ятники візантійської емалі» ОСОБА_8 (Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт-Петербург 1892 року, та відповідно до висновку державної експертизи є культурною цінністю та її вартість складає 921 600 грн, що встановлено вироком Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2013 року відносно ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 201 КК України та конфісковано в дохід держави зазначену книгу. Вирок набрав законної сили 9 серпня 2013 року.

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

За ч. 2 ст. 201 КК України (в редакції яка діяла на час вчинення злочину та постановлення вироку) контрабанда, тобто переміщення через митний кордон України поза митним контролем або приховуванням від митного контролю культурних цінностей, отруйних, сильнодіючих, вибухових речовин, радіоактивних матеріалів, зброї та боєприпасів, а також спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації вчинена за попередньою змовою групою осіб або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або службовою особою з використанням службового становища, карається позбавленням волі на строк від п'яти до дванадцяти років з конфіскацією предметів контрабанди та конфіскацією майна.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 червня 2005 року № 8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» суди повинні дотримувати вимоги закону про застосування до засуджених за контрабанду додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке згідно із санкціями ч. 2 ст. 201, ч.ч. 2, 3 ст. 305 КК України є обов'язковим. Крім того, санкціями ст. ст. 201, 305 КК України передбачено обов'язкову конфіскацію предметів контрабанди.

Таким чином, за вказаними нормами матеріального права, відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, конфіскація майна, яке є безпосереднім об'єктом порушення митних правил (контрабанда), застосовується незалежно від того, чи є це майно власністю особи, яка вчинила правопорушення.

Суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212, 213, 214, 315 ЦПК України не надали належної оцінки зібраним доказам та допустили порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, і дійшли передчасного висновку про порушення права власності ОСОБА_3 на спірну книгу у зв'язку з конфіскацією на підставі вироку Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2013 року.

Також місцевим судом не взято до уваги роз'яснення п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту», відповідно до якого у випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.

Місцевий суд у порушення вимог процесуального права на вказані положення закону уваги не звернув, не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Апеляційний суд зазначених недоліків не усунув та залишив рішення місцевого суду без змін.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 7 вересня 2016 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Харківської державної наукової бібліотеки імені В.Г. Короленка, Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Міністерства культури України про визнання права власності, виключення майна з акту опису та арешту майна, витребування майна скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
В.М. Коротун
В.О. Кузнєцов
О.В. Попович