Головуючий суду 1 інстанції - Половинка В.О.
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 426/8051/16-ц
Провадження № 22ц/782/286/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Єрмакова Ю.В.,

суддів -Орлова І.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 22 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

В липні 2016 року позивач звернувся з зазначеним позовом до суду, після уточнення якого остаточно просив: у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 в розмірі 1160859,9 грн. за договором іпотеки від 7 серпня 2012 року та договором цесії від 7 вересня 2012 року звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною 262000 грн., або ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки.

В обгрунтування позову зазначив, що відповідно до договору іпотеки від 7 серпня 2012 року та договору цесії від 7 вересня 2012 року ОСОБА_3 отримав у нього грошову суму, що підлягає поверненню строком до 7 вересня 2012 року у розмірі, еквівалентному 46790 доларів США. На момент подання позову курс НБУ становить 24,81 грн./долар США, тобто підлягаюча сума складає 1160859,9 грн. ОСОБА_3 умови договору порушив, отримані кошти не повернув. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 19.04.2016 року у справі №426/5473/15-ц з відповідача стягнуто суму боргу за договором від 7 серпня 2012 року та договором цесії від 7 вересня 2012 року у розмірі 1009728,2 грн. Це рішення було направлено на примусове виконання, відкрито виконавче провадження ВП 51542562, але виконавчий лист був повернений з причини відсутності у боржника доходів та майна, на яке можна звернути стягнення. Виходячи з цього, позивач вважає, що він має право отримати з відповідача борг шляхом звернення стягнення на заставлене майно, у зв'язку з чим просив задовольнити позов.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 22 березня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням апелянт ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В судове засідання з'явився апелянт, відповідач по справі не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим судова колегія вважає за можливим розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно з законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК України Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої інстанції не були виконані.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на положення ст. 10,11,60 ЦПК України та виходив з того, що суд неодноразово зобов'язував позивача надати суду докази по справі, на які він посилається в позові, (а саме договір іпотеки, договір цесії, матеріали виконавчого провадження), проте позивач їх не надав, що унеможливлює прийняття рішення про задоволення позову.

З вказаними висновками суду не можна погодитися, виходячи з наступного.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,60 ЦПК України).

В апеляційній інстанції позивачем було заявлено клопотання щодо долучення до справи наступних документів, які на його думку були втрачені при розгляді зазначеної справи судом першої інстанції та з приводу чого він звертався з запитом до ТУ ДСА України в Луганській області, а саме : копія договору іпотеки від 07 серпня 2012 року; копія договору цесії від 07 вересня 2012 року; копія рішення Сватівського районного суду Луганської області, копія виконавчого листа; постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 12.07.2016 року. Відповідь ТУ ДСА України в Луганській області також просив долучити до матеріалів справи.

Вказані документи були долучені до матеріалів справи, звірені з оригіналами в судовому засіданні, причина неподання їх до суду першої інстанції визнана поважною.

Колегією суддів встановлено, що між позивачем, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 07.08.2012 року був укладений договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3 отримав грошову суму, яка підлягає поверненню строком до 07.09.2012 року у розмірі, еквівалентному 46790,00 доларів США та на забезпечення повернення боргу ОСОБА_3 передав в іпотеку житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1. ( п.1.1 Договору іпотеки, який у встановленому законом порядку посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Ковальовою Т.А. та зареєстровано у реєстрі за номером 1498 з накладанням заборони відчуження предмету іпотеки та реєстрацією заборони в реєстрі за № 1499).

Згідно договору цесії від 07.09.2012 року ОСОБА_4 відступив право вимоги по вказаному договору іпотеки позивачу по справі ОСОБА_2

Зазначені обставини підтверджуються зазначеними вище документами.

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, 07.08.2012року приватним нотаріусом Луганського нотаріального округу Ковальовою Т.А. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:12836060 від 07.08.2012 року з внесенням відомостей про основне зобов'язання: договір іпотеки, серія та номер: 1498, виданий 07.08.2012 року, власник ОСОБА_3, об'єкт нерухомого майна- реєстраційний номер 128366029, житловий будинок, об'єкт житлової нерухомості за адресою: м.Луганськ, вул. АДРЕСА_1.

За доводами позовної заяви ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання за виконанням основного зобов'язання щодо повернення позики наданою позивачем 07.08.2012 року в сумі, еквівалентній 46790,00 доларів США, у передбачений договором строк - до 07.09.2012 року, не виконав.

Колегія суддів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у встановленому порядку доводи позивача щодо невиконання зобов'язань за позикою не спростовані, доказів виконання основного зобов'язання повернення позики, розірвання договору іпотеки від 07.08.2012 року, припинення права іпотеки не надано, вважає, що позивачем доведені обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви.

Щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, то колегія суддів приходить до наступного.

Як було встановлено колегією суддів, відповідачем ОСОБА_3 у позику від позивача ОСОБА_2 (також згідно договору цесії від 07.09.2012 року) отримана грошова сума, еквівалентна 46790,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на час укладання договору іпотеки, становила 374000,00грн., яку відповідач зобов'язався повернути до 07.09.2012 року, що підтверджено ОСОБА_3 підписанням договору іпотеки від 07.08.2012 року ( п.1.1.), який у встановленому порядку нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені ознаками, у такій самій кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

У порушення зобов'язань щодо повернення позики у строк до 07.09.2012 року відповідач ОСОБА_3 не повернув позивачу грошову суму, еквівалентну 46790,00 доларів США.

Відповідно до рішення Сватівського районного суду Луганської області від 19 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором іпотеки та договором цесії задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором іпотеки від 07 серпня 2012 року та договором цесії від 07 вересня 2012 року у розмірі 1009728,2 грн.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 19 квітня 2016 року набрало законної сили 10.06.2016 року та видано виконавчий лист.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 12.07.2016 року, виконавчий документ було повернуто позивачу.

На даний час рішення суду не виконано, а тому у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, то колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 33 вищезазначеного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону.

Як вбачається з положень п.4.2. договору іпотеки від 07.08.2012 року, сторони домовились, що Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку основного зобов'язання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за договором позики вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений цим договором строк суми позики та в інших випадках передбачених законодавством.

Пунктами 4.4., 4.5. передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателів. Реалізація предмета іпотеки на який звертається стягнення за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Відповідно до п.1.2. сторони визначили заставну вартість предмету іпотеки в сумі 262000,00грн., у тому числі:

- заставну вартість житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами - у сумі 200 000 грн.;

- заставну вартість земельної ділянки - у сумі 62 000грн.

Під час розгляду справи позивачем не заявлялося клопотання про проведення оцінки предмету іпотеки.

Заперечення щодо вартості та оцінки предмету іпотеки відповідачем суду не надані.

Як вбачається з позовних вимог ОСОБА_2 останній просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 в розмірі 1009728,2 грн.

Як роз'яснено в п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст.3 ЦК України).

На підставі вищевикладеного, з урахуванням доведеності позивачем обставин невиконання відповідачем основного зобов'язання щодо повернення позики, невиконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за договором іпотеки, а також наявності у позивача передбаченого договором іпотеки права на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання відповідачем ОСОБА_3 основного зобов'язання, співмірності суми у рахунок погашення заборгованості в розмірі 1009728,2 грн. та вартості предмету іпотеки- 262 000грн., колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтовані.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленоїст.38 цього Закону пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Зазначені вимоги, викладені у Правовій позиції Верховного суду України від 02.11.2016 року №6-1923цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Колегія суддів судової палати вважає за необхідне зазначити початкову ціну предмета іпотеки, яка визначена п.1.2. договору іпотеки. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апелянтом ОСОБА_2 доведена наявність порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції повно та всебічно не дослідив і не оцінив обставини по справі, що призвело до невірного вирішення справи по суті позовних вимог та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення по справі;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Переглянувши рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а тому, на підставі ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Проте, позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів відповідач ОСОБА_3 проживає у м. Луганську, також предмет іпотеки- житловий будинок, знаходиться у м.Луганську.

Є загальновідомим фактом, що на території України проводиться антитерористична операція. Перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Розпорядженням Кабінету Міністрів України, до зазначених населених пунктів належить і м.Луганськ ( розпорядження КМУ від 30.10.2014року, дія якого зупинена розпорядженням КМУ 05.11.2014року, дія якого зупинена розпорядженням КМУ від 02.12.2015року № 1275-р).

Отже встановлено, що відповідач ОСОБА_3 проживає на території проведення антитерористичної операції і спірний житловий будинок, який є предметом іпотеки розташований на території проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст.9 Закону України від 02.09.2014року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності 15.10.2014року, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку».

Зазначеним Законом визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 р., Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що на час дії Закону України Закону України від 02.09.2014року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки виконанню не підлягає, при цьому, кредитор не втрачає права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, оскільки зазначеним Законом лише тимчасово забороняється примусова реалізація предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Враховуючи, що позивачу ОСОБА_2 ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 26.08.2016року було відстрочено оплату судового збору, відповідно до ст.88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача ОСОБА_3 на користь держави.

Керуючись ст. 303,307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 22 березня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 за договором іпотеки від 07 серпня 2012 року в сумі 1 160 859,9 грн. та договором цесії від 07 вересня 2012 року звернути стягнення на предмет іпотеки будинок за адресою АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_3, на земельній ділянці, площею 597кв.м, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №35014571, виданого міським комунальним підприємством бюро технічної інвентарізації 31 липня 2012 року, розташовані : А-1 -житловий будинок з прибудовами мергульний, житловою площею 74,5 кв.м, загальною площею 126,1 кв. м, В - погріб з шийкою кам'яно-бутовий, Б - літня кухня мергельна, Н -гараж шлакоблоковий, №1,2 - огорожа, 3 -яма вигрібна кам'яно- мергельна, Г - сарай шлакоблоковий, Д - сарай шлакоблоковий, Е - навіс, У - уборна цегляна, №3 - вимощене асфальтове, цільове призначення земельної ділянки, площею 0,0597 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1, встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 262000грн., встановленою у договорі іпотеки від 07 серпня 2012року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 7579 гривень.

Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки будинок за адресою м.Луганськ, вул. Веденіна буд. №72, який належить на праві власності ОСОБА_3 не підлягає виконанню на час дії мораторію, встановленому законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий суддя Єрмаков Ю. В.

Судді: Орлов І.В.

Стахова Н.В.