БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/2655/17
провадження № 2/361/1925/17
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2017 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднання «Трудовик», третя особа голова ОСОБА_4 обєднання «Трудовик» ОСОБА_5, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до СО «Трудовик», третя особа голова СО «Трудовик» ОСОБА_5, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області поновлено ОСОБА_3 на посаді касира СО «Трудовик», стягнуто із відповідача на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7137,58 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Отримавши виконавчі листи, 14 грудня 2016 року позивач подала заяву про відкриття виконавчого провадження до Броварського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області по виконавчому листу щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 7 137 (сім тисяч сто тридцять сім) грн. 58 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн., а 16 грудня 2016 року позивач подала заяву про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу щодо відшкодування ОСОБА_4 обєднанням «Трудовик» моральної шкоди у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн.

Однак, відповідач провів розрахунок із позивачем по вищевказаним виконавчим листам лише 13 квітня 2017 року.

Згідно рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2016 року у цивільній справі № 361/1261/16-ц стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу лише по 02.06.2016 року включно.

За таких обставин, та враховуючи те, що відповідач здійснив із позивачем розрахунок за судовим рішенням лише 13 квітня 2017 року, позивач просить стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 19 088,69 грн., за період із 03 червня 2016 року по 13 квітня 2017 року.

Також, вказані дії з боку відповідача є порушенням законних прав на працю, які завдали позивачу моральних страждань. Моральна шкода, завдана позивачу в результаті несвоєчасної виплати по рішенню суду, тому позивач просить стягнути із відповідача моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1958 грн.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання її представник ОСОБА_6 подала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та здійснювати розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 обєднання «Трудовик» у судове засідання не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Однак, у матеріалах справи містяться письмові заперечення проти задоволення позовних вимог, в яких представник відповідача зазначає, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 червня 2016 року є необґрунтованими та недоведеними, оскільки у рішенні Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2016 року взагалі не вказано за який період стягується середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7137,58 грн., тому незрозумілі підстави нарахування середнього заробітку саме з 03.06.2016 р. Поряд з цим, сторона відповідача не погоджується із розрахунком позивача щодо середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки всупереч Порядку обчислення середньої заробітної плати, позивач застосовує середній заробіток за місяць у сумі 1742,90 грн. та період 9 місяців, та календарні дні, а не робочі дні. Також, представник заперечує проти задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки на обґрунтування вказаної вимоги позивачем не надано жодних доказів. Відсутність документального підтвердження витрат на правову на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, з підстав, викладених у запереченнях, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа голова ОСОБА_4 обєднання «Трудовик» ОСОБА_5 у судове засідання також не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2016 року вирішено поновити ОСОБА_3 на посаді касира ОСОБА_4 обєднання «Трудовик», стягнути із ОСОБА_4 обєднання «Трудовик» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7 137 (сім тисяч сто тридцять сім) грн. 58 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі ) грн., зобовязати садівниче обєднання «Трудовик» відшкодувати ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 000 ( одна тисяча ) грн. (а.с. 10-11).

На підставі вищевказаного рішення 28 листопада 2016 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано позивачу виконавчі листи за № 361/1261/16-ц, провадження № 2/361/1296/16 (а.с. 16-17).

Постановами Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 27 січня 2017 року та від 31 січня 2017 року відкрито виконавчі провадження за вказаними виконавчими листами (а.с. 18-19).

Матеріалами справи встановлено, що наказом ОСОБА_4 обєднання «Трудовик» за № 7 від 09.03.2017 р. поновлено ОСОБА_3 на посаді касира з 31 січня 2016 року.

Наказом ОСОБА_4 обєднання «Трудовик» за № 7 від 09.03.2017 р. звільнено ОСОБА_3 із займаної посади касира з 09.03.2017 р. за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь

працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати за № 100, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року, у випадку збереження середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 вищевказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладені обставини, та враховуючі норми чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення із відповідача на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 13 квітня 2017 року відповідачем виконано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2016 року у цивільній справі № 361/1261/16-ц щодо сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 7137,58 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн та моральної шкоди у розмірі 1000 грн., про що свідчить копія довідки із карткового рахунку ОСОБА_3, видана 26.04.2017 р. (а.с. 9).

Також, матеріалами справи встановлено, що при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до СО «Трудовик», третя особа - голова СО «Трудовик» ОСОБА_5, про незаконне звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (справа № 361/1261/16-ц, провадження № 2/361/1296/16), позивачем подано уточнену позовну заяву, яка прийнята судом, про що свідчить копія журналу судового засідання від 02.06.2016 р. У поданій заяві про уточнення позовних вимог позивач просила стягнути заборгованість по середньому заробітку за час вимушеного прогулу, що виникла до 02.06.2016 року.

Тому, згідно рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2016 року у цивільній справі № 361/1261/16-ц стягнуто із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу лише по 02.06.2016 року включно.

Так, матеріалами справи встановлено, що заробітна плата за останні два місяці роботи позивача за січень 2016 року та за грудень 2015 року, згідно з даними за формою ОК-5, яку надав Пенсійний фонд України (індивідуальні відомості про застраховану особу), становила 1985,79 грн.+1500,00 грн. =3485,79 грн.

Середній заробіток за два останні місяці становить 3485,79 грн. : 2=1742,90 грн.

Середній заробіток за день за два останні місяці становить 3485,79 :42 (кількість робочих днів у грудні 2015 року та січні 2016 року)= 82,99 грн.

Ці обставини також встановлені рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2016 року у цивільній справі за № справа № 361/1261/16-ц, провадження № 2/361/1296/16.

За таких обставин, період, за який підлягає стягненню середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення становить із 03 червня 2016 рік по 13 квітня 2017 року ( 9 місяців).

У звязку з цим, сума компенсації за вимушений прогул за даний період буде становити (1742,90 грн. х 9 міс.) + (82,99 грн. х (16 днів (за червень 2016 року)+ 9 днів (за квітень 2017 року)дн.)) = 15 686,10 + 2074,75 грн., всього 17 160,85 грн., яка підлягає стягненню із відповідача на користь ОСОБА_3

За змістом ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати на правову допомогу

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 1958 грн. позивач надала Акт-розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 25.04.2017 року та Акт прийому-передачі наданих послуг від 25.04.2017 року, які суд вважає належними доказами понесених судових витрат, що підлягають стягненню із відповідача. ( а.с. 23).

Частина 1 статті 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих завязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач, посилаючись на завдану діями відповідача моральну шкоду, зазначає, що зазнала значних моральних страждань внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем по рішенню суду грошових коштів. Однак, вищенаведене позивачем недоведено та на підтвердження вказаного не надано жодних доказів, тому суд вважає, що вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, а саме, в частині стягнення із СО «Трудовик» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 17 677 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 86 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1958 грн.

Виходячи із викладеного, доводи заперечення відповідача є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 117, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 обєднання «Трудовик» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 17 677 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят сім ) грн. 86 коп. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1 958 ( одна тисяча девятсот пятдесят вісім ) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин