Дата документу 04.04.2017
Справа № 334/7392/16-ц
Провадження № 2/334/954/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Дубини Л.А., при секретарі Нестеренко Ю.І., розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

у с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом, у якому вказує, що на підставі Договору позики грошових коштів, укладеного з відповідачем 20.02.2013 року, передав останньому 20 500 грн., які той зобовязався повернути у строк до 20.11.2013 року. Але відповідач прийнятих на себе зобовязань не виконав і грошові кошти не повернув, а тому має сплатити 3 % річних та інфляційні витрати за невиконане грошове зобовязання.

Позивач просить суд стягнути на його користь суму основного боргу у розмірі 20 500 грн., витрати від інфляції у розмірі 18 038,93 грн., 3% річних - 1826,47 грн,, а також витрати на оплату судового збору у сумі 551,20 грн.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Відповідач проти прозову заперечував, вважає його необгрутнованим, при цьому пояснив , що фактично грошові кошти не передавалися, працюючи у ТОВ «Дельта» з його впни сталася ДТП , і сума позики це та матеріальна шкода яку він заподіяв і мав відшкодувати. Просить відмовити у його задоволенні.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Ч.1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до приписів ст. ст. 525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом установлено, що підставі Договору позики грошових коштів, укладеного 20.02.2013 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, і посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_1 передав останньому 20 500 грн., які той зобовязався повернути у строк до 20.11.2013 року.

Отже, дії сторін у договорі повністю відповідають приписам закону.

Доводи ОСОБА_2 про відсутність факту передачі грошей, а також, що сума позики відповідає сумі заподіяної матеріальної шкоди, не спростовують позовних вимог ОСОБА_1 та не ґрунтуються на законі, належних та допустимих доказах.

До визначеного у розписці строку - 20.11.2016 року відповідач отримані у борг гроші не повернув, і до виконання зобовязання не приступив.

Вiдповiдно до ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцевi позику (грошовi кошти у такiй самiй cумi або речi, визначенi родовими ознаками, у такiй caмій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановленi договором».

Аналогiчнi положення мiстить у собi п.5 укладеного мiж сторонами Договору.

Ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не звільняє сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Статтею 625 ЦК України визначено , що боржник не звiльняється вiд вiдповiдальностi за неможливiсть виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого iндексу iнфляцiї за весь час прострочення, а також три проценти річних вiд простроченої суми, якщо iнший розмiр процентiв не встановлений договором або законом.

Вiдповiдно до розрахунку позивача сума втрат вiд iнфляцiї складає 18 038, 93 грн., сума 3% рiчних складає -1 826,47 грн.

Вкаазаний розрахунок відповідачем не спростований.

Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені ОСОБА_1В, вимоги про стягнення суми боргу є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, на користь позивача підлягають стягненню 20 500,00 грн. - основний борг, 18 038,93 грн. - iнфляцiйнi втрати, 1 826,47 грн. - 3% рiчних, а всього 40 365 грн. 40 коп.

Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки суд прийшов до висновку про обґрунтованість і законність позовних вимог., то на його користь підлягають стягненню понесені судові витрати на оплату судового збору у сумі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,88, 212,213 ЦПК України, ст. ст. 11, 509, 525,526, 530, 615, 625, 1046,1047,1049, 1050 ЦК України, суд. -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2 - 20 500,00 грн. - основний борг, 18 038,93 грн. - iнфляцiйнi втрати, 1 826,47 грн. - 3% рiчних, 551.20 грн. судові витрати, а всього 40 916 грн. 67 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано..

Суддя: Дубина Л. А.