Справа № 215/3157/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого - судді Квятковського Я.А.

за участю секретаря Пономаренко М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

20.07.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування даної позовної заяви позивач посилається не те, що після смерті матері позивача ОСОБА_8 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. За життя матері позивача належала квартира на праві особистої приватної власності. На момент смерті ОСОБА_8 проживала в даній квартирі одна, спадкоємцями першої черги є син спадкодавця ОСОБА_1 та донька спадкодавця ОСОБА_7 відповідач. 03.04.2013 року у встановлений законом термін звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, за законом нотаріус розподілив по ? частині ОСОБА_1 та ОСОБА_1 31.12.2015 року помер батько позивача ОСОБА_9 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_2. За життя батьку позивача належала квартира на праві особистої приватної власності. На момент смерті ОСОБА_9 проживав в даній квартирі один, спадкоємцями першої черги є син спадкодавця ОСОБА_1 та донька спадкодавця ОСОБА_7 відповідач. 15.02.2016 року позивач у встановлений законом термін звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, за законом нотаріус розподілив по 1/4 частині ОСОБА_1 та ОСОБА_1 За життя позивачка жодного разу батьків не відвідувала та не допомагала фінансово, на похорони батьків не зявилася та не приймала участі у похованні. Позивач сплачує всі комунальні послуги за обидві квартири.

15.04.2017 року ОСОБА_7 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про призначення додаткового строку на прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. В обґрунтування вказує, що коли захворіла мати ОСОБА_8 повернулась до України, але через роботу була знову виїхати за межі України. 31.12.2015 року помер її батько ОСОБА_9, на час його смерті вона постійно проживала та працювала за кордоном. Після смерті батька відкрилась спадщина на ? частину його квартири за адресою м.Кривий Ріг, вул.. Тимірязєва, 22/13. ОСОБА_1 15.02.2016 року звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а оскільки ОСОБА_7 не знала про смерть батька, тому і не подавала вчасно заяву. В зв»язку із чим ОСОБА_7 просить встановити додатковий строк на звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та оскільки свідоцтво про право власність було видано ОСОБА_1, позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину, яке видано на ім.»я ОСОБА_1

Представник позивача та позивач на первісному позові наполягав, проти зустрічного позову заперечували.

Представник відповідача проти позову заперечував, зустрічний позов підтримав на підставі доводів, викладених у зустрічному позові. Також подала письмову заяву про застосування строку позовної давності до вимог про усунення ОСОБА_1 від спадкування після смерті матері ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що коли ОСОБА_8 захворіла і потрапила в лікарню, відповідач ОСОБА_7 повернулась у м.Кривий Ріг та відвідувала її, але за день до смерті поїхала за кордон через роботу. Всіма питаннями і витратами щодо поховання ОСОБА_8 займались ОСОБА_9 та син ОСОБА_1

Аналогічні показання надав в судовому засіданні свідок ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що після смерті ОСОБА_8 батька ОСОБА_9 відвідував син ОСОБА_1 Також ОСОБА_9 зловживав спиртними напоями і смерть його була раптова. Його похованням займався лише син ОСОБА_1 Дочки ОСОБА_1 на похованнях та деякий час після цього не було .

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, заслухавши свідків, суд вважає що в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до ст.ст.57,58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належала квартира АДРЕСА_3, а.с.14-15.

16.03.2013 померла ОСОБА_8 - мати позивача та відповідача, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.12).

31.12.2015 помер батько позивача та відповідача - ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.18).

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2, (а.с.14,16).

Як вбачається з витребуваних судом копій матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_9, з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1, (а.с. 155), якому від 01.11.2016 року було видано свідоцтво про право на спадщину , що складається з 1/2 частки вищевказаної квартири, з урахуванням заочного рішення суду від 11.10.2016 р. про усунення від права на спадкування ОСОБА_1, (а.с. 50-52), яке ухвалою суду від 10.11.2016 р. скасовано (а.с. 75-76)..

11.01.2017 ОСОБА_7 звернулась до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено оскільки вона пропустила строк для прийняття спадщини та що свідоцтво про право на спадщину було видано на ім'я ОСОБА_1 (а.с.127, 177-178).

Згідно ст. 1258 ЦК України,спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Також, як випливає зі змісту частини 5 статті 1224 ЦК України , за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця.

Згідно розяснень, викладених у п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Пункт 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачає, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку на спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Всупереч вимогам ст.10 ЦПК України, позивачем не надано належних доказів, щодо безпорадного стану спадкодавців ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і потреби в допомозі. При цьому не здобуто судом таких фактичних данних і на підставі показань свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Довідки про причину смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд також до уваги не бере, оскільки вони не підтверджують тяжкий стан здоровя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 при житті, що потребував постійного сторонньої допомоги.

З урахуванням вищевкладеного у задоволенні первісного позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Як встановлено в судовому засіданні згідно копії закордонного паспорту громадянина України, листа про призначення компанії " Mapco Scecialized Contracting @ Decor" (ОАЕ) ОСОБА_7 у 2012 році перебувала в ОАЕ, протягом 09.06.2015 - 11.09.2015 - в Арабській Республіці Єгипет, протягом 20.10.2015 р. - 20.01.2016 - у Республіці Туреччина у звязку з працевлаштуванням за кордоном, а.с. 91-100, 128-129, 213-214.

За приписом ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що судом може бути встановлено додатковий строк на прийняття спадщини якщо судом буде визнано поважність причини пропуску строку на прийняття спадщини, при цьому поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини в шестимісячний термін вважається: відсутність у спадкоємця інформації про наявність заповіту, складеного на його користь; важка хвороба спадкоємців, що мала місце протягом основної частини строку для прийняття спадщини, за відсутністю у них можливості відправити заяву про прийняття спадщини поштою; перебування спадкоємця протягом основної частини строку для прийняття спадщини за кордоном; перебування протягом основної частини строку для прийняття спадщини у відрядженні за відсутністю у них можливості відправити заяву про прийняття спадщини поштою; перебування спадкоємця на строковій службі у складі Збройних сил України.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 р., «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суд не бере до уваги твердження в судовому засіданні позивача за первісним позовом та його представника про те, що відповідач знав про смерть батька, однак ніяк не відреагував та у встановлений законом термін не подав заяву в нотаріальну контору, оскільки такі показання не спростовують обставини перебування відповідача за первісним позовом за межами України через працевлаштування в іноземній компанії.

Тому, оцінюючи в сукупності здобуті докази, а також за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягають до задоволення.

За положенням ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала право на спадкування, а також у інших випадках встановлених законом.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 27 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Таким чином, підставою для оспорювання свідоцтва про право на спадщину є порушення прав інших осіб у зв'язку з видачею такого свідоцтва.

Оскільки заочне рішення суду про усунення від спадкування ОСОБА_1 скасовано та остання має право на частку в спадщині після смерті свого батька, слід також визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_1 У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1224, 1259, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст.11, 60, 88, 214, 209, 215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування - відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину задовольнити.

Визначити ОСОБА_7 додатковий трьохмісячний строк, після набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після батька ОСОБА_9, померлого 31.12.2015 року.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_9, яка складається з ? частини квартири за адресою: м.Кривий Ріг, вул.. Тимірязєва, 22/13, що видане для ОСОБА_1 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 від 01.11.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 1280 грн.

Рішення може бути оскаржене особами, які беруть участь у справі до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-и денний строк з дня його проголошення.

СУДДЯ: