Справа № 482/1648/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
05 жовтня 2017 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Баранкевич В.О.
секретаря Андрусенко В.А.
за участю представника відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Миколаївобленерго про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Миколаївобленерго» про визнання незаконним наказу №1555-к від 03.11.2016 року та поновлення на роботі в ПАТ «Миколаївобленерго» на посаді електромонтера з обслуговування підстанції ІІІ групи кваліфікації, групи чергові на підстанціях, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної школи. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що з 24 січня 2012року він працював в ПАТ «Миколаївобленерго» на посаді електромонтера з експлуатації розподільчих мереж II групи кваліфікації групи енергоінспекції філії ПАТ «Миколаївобленерго» Новоодеського районну. На підставі наказу № 345-к від 12.03.2014 року його було переведено на посаду електромонтера з експлуатації розподільних мереж III групи кваліфікації групи оперативної ліквідації втрат електроенергії філії ПАТ «Миколаївобленерго» Новоодеського району. На підставі наказу № 1577-к від 16.09.2014 року переведено електромонтером з обслуговування підстанції ІІІ групи кваліфікації групи чергові на підстанціях філії ПАТ «Миколаївобленерго» Новоодеського районну Північного округу. 11.03.2015 року призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 № 15/2015. У зв`язку з цим, ОСОБА_2 на підставі наказу філії ПАТ «Миколаївобленерго» Новоодеського району Північного округу було увільнено від роботи.
11.03.2016 року ОСОБА_2 уклав контракт з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 6-ть місяців у ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді начальника відділення забезпечення. На підставі чого був увільнений від роботи в ПАТ «Миколаївобленерго» Новоодеського районну Північного округу з 11.03.2016 року по 11.09.2016 рік (Наказ № 432к від 04.04.2016 року). 01.09.2016 року після закінчення строку попереднього контракту ОСОБА_2 вирішив укласти другий контракт з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 6-ть місяців у Новоодеському районному військовому комісаріаті на посаді начальника відділення забезпечення. У відповідності з чим, його було увільнено від роботи в ПАТ «Миколаївобленерго» Новоодеського районну Північного округу з 12.09.2016 року по 28.09.2016 рік (Наказ №1554к від 03.11.2016 року). На підставі наказу №1555к від 03.11.2016 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи згідно п.3 ст. 36 КЗпП України, призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
Позивач вказує, що вважає своє звільнення із займаної посади електромонтера з обслуговування підстанції III групи кваліфікації групи чергові на підстанціях філії ПАТ «Миколаївобленерго» Новоодеського району Північного округу незаконним та безпідставним і таким що суперечить положенням ч.3 та ч.4 ст. ст. 119 КЗпП у редакції що діяла на час укладення ним контракту та на час незаконного звільнення.
Посилаючись на вищевикладене ОСОБА_2 просив суд визнати протиправним та скасувати наказ №1555к від 03.11.2016 року про його звільнення, поновити на роботі на посаді електромонтера з обслуговування підстанції ІІІ групи кваліфікації групи чергові на підстанціях, а також стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 28.09.2016року до дня винесення рішення суду та моральну шкоду завдану незаконним звільненням у розмірі 3000грн.
Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі та вказав що позовні вимоги підтримує повністю.
Представник відповідача проти задоволення позову ОСОБА_2 заперечив, посилаючись на те, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період діє на час проведення мобілізації, під час воєнного стану і часткової відбудови після закінчення воєнних дій. Указом Президента України від 26.09.2016 року було звільнено в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України №15 від 14.01.2015 року, тобто особливий час в країні закінчився. На даний час, при продовженні військової служби за власним бажанням, з позивачем повинен бути укладений новий контракт, в якому встановлені строки служби, що передбачені ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та у такому випадку на позивача не розповсюджуються гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП та він не підлягає поновленню на роботі. Тому, наказ №1555-к від 03.11.2016 року про звільнення позивача відповідає чинному законодавству та є цілком законним.
Дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами, суд втановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини:
24 січня 2012року ОСОБА_2 прийнято на роботу в ПАТ «Миколаївобленерго» на посаду електромонтера з експлуатації розподільчих мереж II групи кваліфікації групи енергоінспекції філії ПАТ «Миколаївобленерго» Новоодеського районну.
На підставі наказу № 345- к від 12.03.2014 року його було переведено на посаду електромонтера з експлуатації розподільних мереж III групи кваліфікації групи оперативної ліквідації втрат електроенергії філії ПАТ «Миколаївобленерго» Новоодеського району.
На підставі наказу № 1577-к від 16.09.2014 року переведено електромонтером з обслуговування підстанції ІІІ групи кваліфікації групи чергові на підстанціях філії ПАТ «Миколаївобленерго» Новоодеського районну Північного округу.
Наказом Новоодеського районного військового комісаріату Миколаївської області від 11.03.2015 року ОСОБА_2 призвано на військову службу за призивом під час мобілізації, на особовий період на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 № 15/2015. 11.03.2016 року ОСОБА_2 уклав контракт з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 6-ть місяців у ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді начальника відділення забезпечення.
01.09.2016 року ОСОБА_2 уклав новий контракт з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 6-ть місяців у Новоодеському районному військовому комісаріаті на посаді начальника відділення забезпечення.
В пункті 3 вказаного контракту передбачено, що контракт є строковим та укладається за погодженням сторін на строк 6 місяців.
04.11.2016 року генеральним директором ПАТ «Миколаївобленерго» видано наказ №1555к про припинення з 28.09.2016 року трудового договору з ОСОБА_2 , відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України, Указу Президента від 26.09.2016 року №411/2016, п. 3 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII.
Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог щодо незаконного звільнення позивача, суд встановив наступне.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст.36 КЗпП України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Відповідно до Указу Президента України від 26 вересня 2016 року №411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15» у вересні - жовтні 2016 року проведено звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію», крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.
Згідно ст. 119 КЗпП України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року, особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно ст. 3 ч.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.
Отже, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду та законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року згідно з Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014, який триває по теперішній час, оскільки загальновідомим є факт існування іноземної агресії щодо України.
За таких обставин, суд дійшов переконання, що наказ №1555 від 03.11.2016 року про звільнення позивача є не законним, винесеним з порушенням вимог ст.119 КЗпП України, тому порушене право позивача підлягає відновленню шляхом поновлення його на роботі.
Крім того, поновлення позивача на роботі є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, з 28.09.2016 року по день ухвалення судом рішення 05.10.2017року, що становить 372дні.
При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 з наступними змінами. Згідно пунктів 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.
Як вбачається із звітів ПАТ «Миколаївобленерго» про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам призваним на військову службу у липні та серпні 2016року (за два останніх місяця роботи позивача) середньоденна заробітна плата дорівнює 190,50 грн., (сума заробітної плати поділена на кількість робочих днів), а компенсація середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, становить 48768 грн. (190,50грн.х256 робочих днів).
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 48768 грн.
Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягає наявність такої шкоди.
При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.
Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, вину відповідача, а також яких саме втрат немайнового характеру він зазнав та яке саме їх матеріальне вираження.
Зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів заподіяння йому моральної шкоди у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити.
Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в загальному розмірі 1280 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Миколаївобленерго про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Поновити ОСОБА_2 на роботі в ПАТ «Миколаївобленерго» на посаді електромонтера з обслуговування підстанції ІІІ групи кваліфікації, групи чергові на підстанціях.
Стягнути з ПАТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 48768(сорок вісім тисяч сімсот шістдесят вісім)грн.
Стягнути з ПАТ «Миколаївобленерго» на користь держави судовий збір у розмірі 1280(одна тисяча двісті вісімдесят) грн.
В частині стягнення моральної шкоди - відмовити.
Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.
Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд Миколаївської області в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294,296 ЦПК України.
Головуючий: