Справа № 128/1243/17
РІШЕННЯ

Іменем України

31.10.2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Ганкіної І.А.,

за участі секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, зазначивши третьою особою на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору свого рідного брата ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її рідний дядько по маминій лінії ОСОБА_3, а її мати, ОСОБА_4, померла ще задовго до його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5.

Позивач зазначає, що після смерті дядька ОСОБА_3 відкрилась спадщина на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належав йому на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.1994 року. Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку.

Також вказує, що дядько своєї сім'ї не мав, мав одну рідну сестру ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Зазначає, що після смерті дядька вона користувалась та володіла спадковим будинком: здійснювала ремонти, утримувала в належному стані присадибну ділянку. З січня 1999 року не залишала будинок напризволяще й до цього часу підтримує його в належному стані.

Вказує, що держава в особі Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області не виявила вимоги про виселення її з будинку, жодного дня не володіла та не користувалась будинком, на свій баланс будинок не приймала та правовстановлюючих документів на своє ім'я не виготовляла. Таким чином, вона на протязі 16 років відкрито володіє та користується даним будинком, власником якого є держава в особі Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області.

За вказаних обставин позивач просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання учасники судового розгляду не з'явились.

Представник позивача ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги ОСОБА_5 попередньо подала суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позов просила задовольнити.

Представник відповідача - селищний голова Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області також попередньо подав суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, у вказаній заяві зазначив, що у вирішенні позову селищна рада покладається на думку суду.

Третя особа - ОСОБА_2 також попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що проти задоволення позову своєї сестри ОСОБА_1 не заперечує.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думки та позиції учасників судового розгляду, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_3, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 07.04.2004 року (а.с. 4).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належав йому на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_6, який діяв як представник колективного сільськогосподарського підприємства ім. Можайського, посвідченого 7 грудня 1994 року завідуючою Вінницької районної державної нотаріальної контори - Надольською Т.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-181, що підтверджується ксерокопією вказаного договору (а.с. 7), а також довідкою № 02-29/156, виданою виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 17).

Вказане будинковолодіння було зареєстроване Вінницьким обласним бюро технічної інвентаризації за гр. ОСОБА_3 21 лютого 2007 року, про що було внесено запис в реєстрову книгу № 9 за реєстровим № 966, що підтверджується ксерокопією реєстраційного посвідчення (а.с. 8).

Згідно ксерокопії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого КП «ВООБТІ» станом на 15.02.2017 року, його загальна площа становить 38,7 кв.м, житлова площа становить 15,6 кв.м (а.с. 11-16).

Судом також встановлено, що мати позивача по справі ОСОБА_1 ОСОБА_4 є рідною сестрою ОСОБА_3, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1, в якій її матір'ю записана ОСОБА_4, серії НОМЕР_3 від 13.12.1967 року (а.с. 9); ксерокопією свідоцтва про укладення шлюбу позивача з гр. ОСОБА_11, з якої вбачається, що прізвище позивача до реєстрації шлюбу було ОСОБА_1, серії НОМЕР_4 від 14.12.1985 року (а.с. 9); ксерокопією свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно якої її батьками записані: батьком - ОСОБА_13, матір'ю - ОСОБА_14, серії НОМЕР_5 від 14.09.1964 року (а.с. 6); ксерокопією свідоцтва про одруження ОСОБА_4, з якої вбачається, що її прізвище до реєстрації шлюбу було ОСОБА_4, серії НОМЕР_6 від 03.10.1965 року (а.с. 6) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України, згідно якого батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, записаний ОСОБА_13 (а.с. 10).

Написання прізвища брата та сестри «ОСОБА_3/ОСОБА_4» та «ОСОБА_3/ОСОБА_4» обумовлюється загальним станом ведення діловодства в сільських радах на території України в середині 20-го століття.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, яка була чинною на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Статтею 530 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, яка була чинною на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3) визначено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Судом є встановленим, що рідна сестра спадкодавця ОСОБА_3 ОСОБА_4 померла в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області ще задовго до його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7, виданого повторно 14.02.2017 року (а.с. 5).

З листа Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 1627/01-16 від 04.08.2017 року вбачається, що відповідно до Спадкового реєстру спадкоємці померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 та спадкоємці померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 до нотаріальних контор та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкові справи не заводились (а.с. 36).

Пунктом 2 частини 1 статті 555 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, яка була чинною на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3) визначено, що, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, то спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Той факт, що держава в особі Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області не виявила вимог про виселення позивача ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1, жодного дня не володіла та не користувалась даним будинковолодінням, на свій баланс будинок не приймала, правовстановлюючих документів на своє ім'я не виготовляла підтверджується заявою Вороновицького селищного голови Вінницького району Вінницької області про те, що селищна рада при ухваленні рішення покладається на думку суду (а.с. 27).

Згідно позовної заяви, позивач з часу смерті дядька ОСОБА_3 користувалась та володіла належним йому будинком, здійснювала у ньому ремонт, утримувала в належному стані присадибну земельну ділянку, що визнається відповідачем - селищним головою Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області та не заперечується третьою особою - ОСОБА_2, відповідно до поданих ними письмових заяв (а.с. 27, 31).

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пунктом 8 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України визначено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» за № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Частиною 4 статті 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Таким чином, судом є встановленим, що позивач ОСОБА_1 з часу смерті дядька по материній лінії ОСОБА_3 добросовісно, відкрито та безперервно протягом 16 років володіла та користувалась належним йому будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання за нею права власності за набувальною давністю на дане будинковолодіння.

За відсутності клопотання позивача про розподіл судових витрат, суд вважає залишити їх за позивачем.

Керуючись ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст. 344 ЦК України, ст. 3, 10, 11, 15, 59, 60, 61, 88, 158, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю нажитловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається на рішення суду до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: