Номер провадження 2/229/1651/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 жовтня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Польської Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_3, що діє в інтересах позивачки ОСОБА_1, звернулася до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

У позові вказала, що згідно договору купівлі-продажу від 25.09.2012 року ОСОБА_1 належить право власності на житловий будинок АДРЕСА_1. 7 грудня 2012 року в цьому будинку зареєструвався відповідач ОСОБА_2 Зазначає, що згідно акту обстеження будинку відповідач ОСОБА_2 не мешкає в будинку з 2013 року. Реєстрація відповідача в будинку перешкоджає позивачці в повному обсязі користуватись правом власності, вона змушена сплачувати зайві комунальні послуги. Просить винести рішення, яким захистити право власності позивачки ОСОБА_1 на повноцінне користування житлом та визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, а саме будинком АДРЕСА_1

Позивачка у судове засідання не з'явилася, однак доручила представляти її права та інтереси у суді своєму представникові ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності /а.с. 11/.

Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, проте надала заяву слухати позов за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує /а.с.18/.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з'явився, не повідомив причини неявки, заперечень проти позову не представив.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливим розглядати справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд вважає, що позов підтверджений і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд розглядає справу, керуючись вказаною нормою закону, а не ст. ст. 71,72 ЖК України, оскільки житло позивача є і було на період проживання відповідачів приватним.

Суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями з розстрочкою платежу, від 25 вересня 2012 року № 4489 позивачка ОСОБА_4 є власником будинку АДРЕСА_1

За адресом будинку, крім позивачки ОСОБА_1, зареєстровано відповідача по справі - ОСОБА_2 /а.с. 8,9,15/

З 2013 року відповідач не проживає в будинку, не несе витрат на його утримання, не сплачує комунальні платежі, особистих речей у будинку не має. Факт непроживання відповідача підтверджується актом обстеження будинку від 18 вересня 2017 року, який склав голова територіального комітету с. Донський-1 ОСОБА_5, за участю сусідів будинку /а. с. 10/.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

За матеріалами справи підтверджено, що відповідач відсутній в будинку понад один рік без поважних причин, що порушує права власника житла, яка на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, будь-яких інших домовленостей між ними не існує.

Таким чином, суд вважає, що позов про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 383, 391, 405 ЦК України ст.ст. 10, 11, 60, 61, 131,208, 209, 212-215, 226-227 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позовні вимоги ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_6 своєю власністю, визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування житловою площею будинку АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Є. В. Петров