АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4718/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 623/3256/16-ц ОСОБА_1
Категорія: сімейні Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 червня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області про припинення стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, які стягнуті за рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 березня 2013 року та стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання ОСОБА_6 до його повноліття, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обгрунтування позову посилався на те, що він перебував в шлюбі з відповідачем, який був розірваний на підставі рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 22 березня 2013 року рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області стягнуто з позивача аліменти на користь відповідача в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5. З 29 серпня 2016 року дитина проживає разом з позивачем і перебуває на повному його утриманні, а кошти перераховані в якості аліментів ОСОБА_2 витрачаються не за цільовим призначенням, а виключно на власні потреби останньої. При цьому, ОСОБА_2 з серпня 2016 року не приймає участі у вихованні та утриманні дитини.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Звільнено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого: ІНФОРМАЦІЯ_3, від сплати аліментів на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнутих за рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 березня 2013 року справа № 623/245/13-ц.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, іпн. НОМЕР_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, не працює, на користь ОСОБА_4, іпн. НОМЕР_2 аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 грудня 2013 року, до його повноліття, але їх мінімальний розмір не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 червня 2017 року виправлено описку в рішенні Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 червня 2017 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області про припинення стягнення аліментів на утримання дитини.

Вказано у першому абзаці мотивувальної частини рішення «Позивач в грудні 2016 року звернувся до суду…».

Вказано в третьому абзаці резолютивній частині рішення «починаючи з 15 грудня 2016 року», замість «починаючи з 21 січня 2013 року».

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 червня 2017 року по справі № 623/426/17 було вирішено відібрати малолітнього ОСОБА_6 від батька та передати його матері ОСОБА_2, окрім того визначене місце проживання ОСОБА_6 разом з матірю ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що було встановлено та підтверджено належними доказами, що одержувач аліментів ОСОБА_2 матеріально не утримує дитину, яка на теперішній час мешкає разом з платником аліментів - батьком та знаходиться на повному його утриманні.

З таким рішенням суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2013 по справі № 2016/4448/2012 шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження .

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 березня 2013 року по цивільній справі № 623/245/13-ц, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно, починаючи з 21 січня 2013 року в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вище вказаного судового рішення, Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за заявою відповідача був виданий виконавчий лист за № 623/245/13-ц.

Із розрахунку заборгованості по стягненню аліментів вбачається, що станом на 30 листопада 2016 року переплата по аліментам складає 7362,17 грн.

За заявою позивача, ОСОБА_4, щодо участі у вихованні дитини та встановлення порядку його зустрічей з малолітнім ОСОБА_6, виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області рішенням від 25 вересня 2013 року за № 0689 встановив порядок зустрічей між гр. ОСОБА_4 та його сином ОСОБА_6 Місце зустрічей визначено за адресою проживання батька.

Із копії довідки голови квартального комітету вбачається, що малолітній ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично проживає з серпня 2016 року по листопад 2016 року за адресою м. Ізюм, пров. Глухий,6 за місцем проживання свого батька.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Крім цього, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний стан( ст. 150 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) при вирішенні будь яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1, 2, 3, ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Представник відповідача ОСОБА_2, в судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційної інстанції підтвердив факт проживання малолітнього сина, ОСОБА_6, в місті Ізюм, пров. Глухий, 6 за адресою проживання його батька ОСОБА_4 до теперішнього часу та той факт, що існує переплата по сплаті аліментів.

Відповідно до чч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога міститься у ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що син, ОСОБА_6 з серпня 2016 року проживає разом з батьком, який його утримує. Мати матеріальної допомоги не надає, крім цього існує переплата по сплаті аліментів у розмірі 7362,17 грн.

Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального законодавства, а також враховує інтереси неповнолітньої дитини, а саме можливість спілкуватися з обома батьками та захист інтересів дитини для її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Відповідно до ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, законодавець передбачає можливість повного звільнення від сплати заборгованості за аліментами у випадку наявності обставин, які мають істотне значення.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що проживання дитини саме з батьком та її утримання є обставиною для звільнення від сплати заборгованості по аліментам (в розумінні ст. 197 СК України). В протилежному випадку аліменти, які стягуються з батька на користь матері для утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_6, будуть використовуватися матірю не в інтересах дитини.

Оскільки судом першої інстанції було встановлено, і не заперечується сторонами в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що неповнолітній ОСОБА_6 з серпня 2016 року по теперішній час мешкає з батьком, то суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 180-183 СК України стягнув з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 з дня звернення до суду з позовом.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: