У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_5, про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 31 серпня 2006 року між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами якого йому повинні були бути надані кредитні кошти у розмірі 25000 доларів США строком до 30 серпня 2017 року зі сплатою 14 % річних. 12 січня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладена додаткова угода № 0-1 до вказаного кредитного договору, згідно з якою позивачу збільшено ліміт за діючою поновлювальною кредитною лінією до 32 900 доларів США строком до 30 серпня 2017 року

Також 31 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 300062139.

31 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 30006Р133.

Вказувала, що 31 серпня 2006 року позивач згідно з умовами кредитного договору № 0, ні з операційної каси АКІБ «УкрСиббанк», а ні з поточного рахунку № НОМЕР_1, за заявою на видачу готівки, не отримувала кошти у розмірі 25 000 доларів США. Крім того, вважала, що укладання усіх зазначених договорів відбувалося всупереч нормам цивільного законодавства.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 31 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання кредиту № 0, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати позичальниці кредит у формі поновлюваної кредитної лінії у розмірі 25 000 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 30 серпня 2017 року зі сплатою 14 % річних за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту; за користування кредитними коштами понад встановлений термін процентна ставка встановлюється у розмірі 21 % (а. с. 9−17, т. 1).

Згідно з п. 1.3.6 договору позичальник сплачує банку комісію за надання кредитної лінії у розмірі 2 % від суми ліміту поновлювальної кредитної лінії. У разі невиконання позичальником умов договору нараховується пеня за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу (п. 7.1 договору), а за порушення своїх зобов'язань позичальник зобов'язаний сплатити штраф (неустойку) у сумі 500 грн (п. 7.6 договору).

Сторонами були узгоджені умови погашення кредиту, що підтверджується їхніми підписами у графіку зменшення ліміту кредитної лінії, який є додатком № 1 до кредитного договору (а. с. 18−21, т. 1).

Відповідно до додаткової угоди від 12 січня 2007 року № 0 до укладеного кредитного договору АКІБ «УкрСиббанк» збільшив позичальниці ліміт по діючій поновлювальній кредитній лінії до 32 900 доларів США, що еквівалентно 166 145 грн за курсом НБУ на день укладення договору та змінив графік погашення боргу по кредиту (а. с. 160, 161, т. 1).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 31 серпня 2006 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки № 30006Z139, згідно з яким позивачем передано в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності (а. с. 22−26, т. 1). 12 січня 2007 року та 06 березня 2009 року були внесені зміни до договору іпотеки (а. с. 27, 28, 29, 30, т. 1).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 31 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки (а. с. 31−33, т. 1).

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що при укладенні кредитного договору позивачка отримала вичерпну письмову інформацію про умови кредитування, загальну вартість кредиту та річну відсоткову ставку. Їй було роз'яснено існуючи особливості кредитування, жодних застережень у позивачки під час укладення договору не виникло, що підтверджено її підписом у кредитному договорі від 31 серпня 2006 року (а. с. 9−17, т. 1).

Належних та допустимих доказів у силу вимог ст. 10, 60 ЦПК України на підтвердження укладення позивачкою кредитного договору під впливом обману не надано.

Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 13 липня 2016 року № 765/16-24 не свідчить прямо про те, що кошти в іноземній валюті не були надані банком позичальнику. Експерт зазначив, що в бухгалтерському обліку банку надання готівки іноземної валюти ОСОБА_4 відображено з недотриманням відповідних нормативних актів, що регулюють документальне оформлення та відображення в обліку операцій з видачі кредитних коштів.

Апеляційний суд правильно вказав, що у випадку, якщо позичальниця вважає неправильним розрахований банком розмір процентної ставки за кредитом, вона не позбавлена можливості звернутися з вимогами про перерахування суми боргу.

Суди обґрунтовано відмовили у позові. Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Ступак О.В.