У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позов, обґрунтовуючи його тим, що працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 10 років: з 13 липня 1984 року по 01 квітня 1987 року - підземним електрослюсаром шахти ім. Орджонікідзе ВО «Кривбасруда»; з 01 квітня 1987 року по 18 листопада 1987 року - підземним механіком шахти ім. Орджонікідзе ВО «Кривбасруда»; з 18 листопада 1987 року по 17 січня 1990 року - підземним електрослюсаром шахти ім. Орджонікідзе ВО «Кривбасруда»; з 17 січня 1990 року по 20 серпня 1994 року - підземним кріпильником шахти ім. Орджонікідзе ВО «Кривбасруда».

У березні 2015 року рішенням лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини, протокол № 395, позивачу було встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1, переважно справа, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м'язово-тонічним периферичним нейросудинним синдромами, часто рецидивуючий перебіг. двобічний плечолопатковий періартроз (ПФС 2 ступеня), остеоартроз ліктьових (ПФ першого ступеня) та колінних (ПФ 1 ступеня) суглобів.

Професійне захворювання було встановлене на підставі даних індивідуальної санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 20 червня 2012 року № Ф-2/2-1660, інформаційної довідки про умови праці від 20 червня 2012 року № 2/2-1654 виданих виконуючим обов'язки головного державного санітарного лікаря Тернівського району м. Кривого Рогу де вказано, що позивач працював в умовах впливу підвищених параметрів пилу, шуму та фізичного перевантаження. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування. Роботи виконувались в умовах підземного несприятливого мікроклімату шахти.

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 28 травня 2015 року де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови виробничого середовищ відносяться до 3 класу 2 - 3 ступеню шкідливості; шум - до 3 класу 2 ступеню шкідливості; важкість праці за показником маса вантажу - до 3 класу 1-2 ступеню шкідливості. Маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну: підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни - 40 кг при гранично допустимій до 30 кг; нахили корпуса (вимушені більше 30°), кількість за зміну: 250 при гранично допустимих до 100.

За висновком медико-соціальної експертної комісії від 21 липня 2015 року позивачу ОСОБА_4 була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30 % з 13 липня 2015 року з переоглядом у липні 2016 року. Згідно рекомендацій медико-соціальної експертної комісії позивач потребує: ВМП, забезпечення лікарськими засобами.

ОСОБА_4 вказував, що саме з вини підприємства відповідача, він втратив здоров'я, працездатність, змушений переносити хронічні фізичні болі, а звідси і моральні переживання, зазначав, що в наслідок отримання професійних захворювань він не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у лікувально-профілактичних закладах, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і з взагалі не може вести нормальне життя. Працювати не може, навіть допомоги по господарству своїй родині він також не має змоги бо при фізичному навантажені відчуває біль в шийному, грудному і попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в праву ногу, відчуття затерпання рук і ніг, біль в ділянках надпліч по ульнарній поверхні, переважно справа, часті судоми в м'язах по заднім поверхням стегон та в стопах, тягнучий біль в правій нозі. Його турбує утруднена хода, підвищена чутливість до охолодження та вологої погоди, болі та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, болі в кистях, передпліччях, кашель в мокротинням вранці. Періодично його мучить головний біль, бувають запаморочення, підвищується артеріальний тиск, що ставить під загрозу його життя. Він більше не може працювати на своїй дачі, не може обробляти землю, що позбавило його можливості годувати свою сім'ю.

4 роки 7 місяців позивач працював на підприємстві відповідача, був опорою і підтримкою для своїх дітей, онуків. Фактично він був головним годувальником своєї сім'ї, тепер же за станом здоров'я він не може повноцінно забезпечувати свою родину, усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, сім'я тепер несе додаткові витрати на нього. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною.

В зв'язку з професійним захворюванням змінилися його спосіб та якість життя, що завдає позивачу моральних страждань, наприклад при відвідуванні магазину позивач неспроможний нести сумки самостійно цим займається його дружина. Коли йдеш по вулиці з маленьким пакетиком, а жінка поруч несе великі сумки - це викликає неприхований осуд з боку оточуючих, що завдає позивачу моральних страждань та хвилювань. Ці хвороби змінили його життя назавжди, він не може няньчити своїх онуків, піти з ними на прогулянку, бо найменший різкий рух викликає не тільки шалений біль, а й може замкнути спину, таким чином це ставить під загрозу життя онуки, навіть підняти їх на руки він не здатний.

На підставі вищенаведеного, ОСОБА_4 просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») на свою користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 137 800 грн, без відрахування податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_4 5 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 пропрацював в шахті ім. «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда» (правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») в період з 13 липня 1984 року по 20 серпня 1994 року по професії підземний електрослюсар, підземний механік, підземний кріпильник. В період з 21 вересня 2004 року по 22 липня 2015 року працював в ВАТ «ЦГЗК».

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми-4, складений 28 травня 2015 року, встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є робота впродовж 34 років, в тому числі 15 років і 2 місяці у умовах впливу шкідливих факторів в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Умови праці кріпильника за важкістю праці відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну: підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни 40 кг при гранично допустимій до 30 кг; нахили корпуса (вимушені більше 30°), кількість за зміну: 250 при гранично допустимих до 100.

Висновком медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_4 первинно (серія 12 ААА № 014585) 21 липня 2015 року встановлено втрату професійної працездатності 30 %, з 13 липня 2015 року з переоглядом у липні 2016 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, правильно виходив із того, що висновок суду першої інстанції про те, що відсутня наявність причинного зв'язку між роботою позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, та отриманим ним професійним захворюванням не відповідає дійсним обставинам справи.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки ОСОБА_4 отримав професійне захворювання під час роботи, зокрема, на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком», то на його користь з відповідача має бути стягнено відшкодування моральної шкоди, що спричинена ушкодженням здоров'я при виконання трудових обов'язків.

Встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд правильно виходив із тяжкості наслідків, які настали в здоров'ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, наявності вини підприємства відповідача, постійного характеру страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмеженості в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім'єю, та керувався засадами розумності і справедливості.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що апеляційним судом застосовані норми матеріального права, що не поширюються на правовідносини позивача та відповідача є безпідставними та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК країни на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Отже, оскаржуване рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

А.В. Маляренко