Справа № 466/4022/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«19» жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Глинської Д.Б.

при секретарі Бандуровському Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Третя львівська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення,

у с т а н о в и в:

06 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою, в якій просить суд постановити рішення, яким встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4, однією сім'єю, з 01 грудня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог покликається на те, що вона, ОСОБА_1. проживала з 01 грудня 2007 року однією сім'єю з своєю родичкою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. Поховавши 23 травня 2007 року свого чоловіка ОСОБА_5, - ОСОБА_4 із 01 грудня 2007 року запропонувала їй разом проживати, допомагати їй по господарству та опікуватися нею, оскільки була вже в похилому віці та потребувала сторонньої опіки.

На пропозицію ОСОБА_4 вона погодилась, оскільки була уродженкою с. Соколя Мостиського району Львівської області, плануючи навчатись, а згодом і працювати у м. Львові, не мала де проживати.

Під час спільного проживання вони мали спільний бюджет, вона доглядала за ОСОБА_4, оскільки вона була людиною похилого віку та часто хворіла, потребувала допомоги та постійного догляду.

Згодом, 26 липня 2013 року за ініціативою ОСОБА_4 вони уклали договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Винниківської державної нотаріальної контори, згідно п. 1 та 5 цього договору ОСОБА_4 передала, а вона, ОСОБА_1, прийняла у власність 2/3 частини квартири АДРЕСА_1. Натомість вона, ОСОБА_1, зобов'язувалась надавати ОСОБА_4 довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, зокрема у вищевказаній квартирі, харчування, догляду і необхідної допомоги, а у разі її смерті - поховати її.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Після її смерті вона, ОСОБА_1, залишилася проживати за адресою АДРЕСА_1, оскільки являється власником 2/3 частини цієї квартири на підставі вищезазначеного договору довічного утримання від 26 липня 2013 року . Також 24 грудня 2014 року вона зареєструвалася за вказаною адресою.

Вона, ОСОБА_1, провела підзахоронення ОСОБА_4 до її покійного чоловіка ОСОБА_5, сплативши при цьому за її поховання та благоустрій 1000 гривень.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 0,0599 га, що розташована за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Рясне- Руська, яка відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 16 грудня 1994 року належала ОСОБА_5, після смерті якого спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та юридично не оформила своїх прав.

Зважаючи на викладене вище, вона звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 до Третьої львівської державної нотаріальної контори, оскільки інших спадкоємців у ОСОБА_4 немає. На підставі її заяви нотаріусом 15 травня 2017 року було заведено спадкову справу №285/2017.

Однак, нотаріусом їй було надано лист від 18 травня 2017 року, в якому роз'яснено, що вона, ОСОБА_1, не може отримати свідоцтво про право на спадщину та запропонували їй звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_4

На підставі вищенаведеного вона вимушена звернутися до суду із вказаною заявою.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 заяву підтримали, покликаючись на доводи, які викладені в ній.

Представник заінтересованої особи - Третьої львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився та направив на адресу суду лист з проханням розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1, представника заявника ОСОБА_6, свідка ОСОБА_7, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 02 грудня 2014 року, виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (а.с.21).

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, що складається з 1/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,0599га, що розташована за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Рясне - Руська, яка відповідно до державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2 від 16 грудня 1994 року належала ОСОБА_5, після смерті якого спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та юридично не оформила своїх прав.

Згідно з акту від 11 травня 2017 року, виданого ЛКП «Рясне - 402», комісія встановила зі слів ОСОБА_1 та за свідченням сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_1 проживала без реєстрації з грудня 2007 року разом з ОСОБА_4 до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

З довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки №1312 від 11 травня 2017 року, яка видана ЛКП «Рясне - 402», вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1 Крім того, у довідці зазначено, що ОСОБА_1 проживала без реєстрації по вищевказаній адресі з грудня 2007 року з ОСОБА_4 та доглядала її до дня смерті (а.с.14).

Відповідно до договору довічного утримання від 26 липня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Винниківської державної нотаріальної контори Львівської області Кропельницькою Н.І., ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_1 належні їй на праві приватної власності 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 5 даного договору набувач приймає вказану частину квартири та зобов'язується проводити всі необхідні платежі по квартирі та комунальних послугах, а також надавати відчужувану довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляд житла, зокрема, у вищевказаній квартирі, харчування, догляду і необхідної допомоги, а у разі смерті відчужувача - поховати її згідно християнського обряду (а.с.16).

У судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1 провела за власні кошти підзахоронення ОСОБА_4 до її покійного чоловіка ОСОБА_5, сплативши при цьому за її поховання та благоустрій 1000 грн., що підтверджується копію квитанції до прибуткового касового ордера №8 від 03.12.2014 року (а.с.22).

З копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 від 01 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_11 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 01 жовтня 2016 року та дружині після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище «ОСОБА_1».

З метою юридичного оформлення спадкових прав заявник ОСОБА_1 звернулася до Третьої львівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, за якою була заведена спадкова справа, що підтверджується копією спадкової справи № 285/2017. Однак при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є, зокрема, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Свідок ОСОБА_7 в своїх показаннях чітко вказав, що знає заявницю ОСОБА_1 та померлу ОСОБА_4, ствердив, що останні протягом тривалого часу спільно проживали однією сім'ю у квартирі АДРЕСА_1, вели спільне господарство. Показання свідка не протирічать доказам, які є в матеріалах справи та були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та те, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 2007 року і до часу смерті останньої проживали однією сім'єю, заінтересованою особою даний факт не оспорюється, а також, з огляду на те, що встановлення вказаного факту необхідно для прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що заява підставна та повністю підлягає задоволенню, оскільки заявник ОСОБА_1 проживала та доглядала спадкодавця ОСОБА_4 більше п'яти років.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212,213,256, 259 ЦПК України, ст. 3 СК України, ст. ст. 1264,1268 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

заяву задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4, однією сім'єю, з 01 грудня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. Б. Глинська