Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1949/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Український В. В.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.10.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

секретар Бодопрост М.М.

за участю представника позивача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначав, що 21 вересня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній кредитні кошти в сумі 4400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконала. Станом на 31 жовтня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 43370 грн. 91 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 4083 грн. 46 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 33645 грн. 98 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3100 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2041 грн. 47 коп.

Просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість в розмірі 43370 грн. 91 коп. та судові витрати.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсотками є неналежним доказом, інших доказів позивачем не надано. В задоволенні вимог про стягнення пені і штрафів відмовлено, оскільки банком за договором позики одночасно нараховані пеня і штраф, що є одним видом цивільно-правової відповідальності.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що укладення кредитного договору в даному випадку здійснюється за принципом укладення банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» позичальник приєднується до запропонованих банком умов та правил надання банківських послуг, що разом становить кредитний договір. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, довідці про умови кредитування, умовах та правилах надання банківських послуг. Таким чином договір був укладений в письмовій формі, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідач не заперечувала факт підписання заяви позичальника, отже фактично визнала факт укладення договору. З наданого суду розрахунку заборгованості вбачається активне користування відповідачкою кредитною карткою, що підтверджує наявність між сторонами кредитних правовідносин.

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідачу, яка за місцем проживання зареєстрована в АДРЕСА_1, направлена судова повістка, яка повернулася до апеляційного суду без вручення , оскільки відповідач за зазначеною адресою не проживає (а.с.32,41,82,88,94). У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином (ч.5 ст.74 ЦПК України).

Крім того, відповідач 20 березня 2017 року уклала угоду №17 з адвокатом Остапенко А.І. на представництво її інтересів за позовом «Приватбанку» про стягнення заборгованості в суді першої інстанції, апеляційному суду (а.с.45-46).

Копію апеляційної скарги, судову повістку адвокат Остапенко А.І. отримала під розписку 26 вересня 2017 року (а.с.82,86,91), а також смс-повідомлення (а.с.89), заперечення на апеляційну скаргу не подавалися, причини неявки суду не повідомлено, клопотання про відкладення розгляду справи не подавалося.

Вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі (ч.5 ст.76 ЦПК України).

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи , не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак оскаржуване судове рішення таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом, а крім того в рішенні суду зазначено, що є незрозумілим наявність заборгованості за тілом кредиту, яка була сплачена повністю 04 лютого 2013 року, проте погодитися з таким висновком суду не можна .

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

21 вересня 2010 року відповідач подала банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та оформлення на її ім'я кредитної картки «Універсальна» з кредитним лімітом 2000 грн. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодився з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. З Тарифами банку та довідкою про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» також ознайомлена під підпис (а.с.6,7,8-31,108).

Справжність свого підпису на заяві-анкеті та довідці про Умови кредитування, в якій зазначено процентну ставку за користування кредитом 30 відсотків річних, строк внесення щомісячного платежу з 01 по 25 число місяця, наступного за звітним, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості, що становить 100 грн. на місяць, розмір штрафу за порушення строків платежів 500 грн. + 5% від ціни позову, а також факт отримання кредитної картки відповідач не оспорює.

Представник відповідача подав заяву про відмову в позові за пропуском строку позовної давності (а.с.65).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Відповідно до пунктів 3.1.1 та 33.1.3 Правил користування платіжною карткою карта дійсна до останнього календарного дня вказаного в картці місяця і по закінченню строку дії картки банк продовжує строк дії картки шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, якщо від клієнта не надійшла письмова заява про закриття карткового рахунку.

Згідно з пунктом 5.4 правил користування платіжною карткою строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

За цим договором відповідач отримала кредитну картку 21 вересня 2010 року з терміном дії по серпень 2014 року, 20 січня 2011 року з терміном дії по вересень 2014 року (а.с.107), строк дії картки банком не продовжувався.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що строк дії кредитного договору закінчився 30 вересня 2014 року.

Позивач зазначав, що взяті на себе зобов'язання за кредитним договором відповідач припинила виконувати, останній платіж здійснила 05 березня 2014 в сумі 400 грн., у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2016 року виникла заборгованість в сумі 43370 грн. 91 коп., яка складається із тіла кредиту, процентів, комісії, штрафів, що підтверджується розрахунком банку (а.с.4-5).

Згідно зі ст. ст. 526, 530,610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про відсутність належних та допустимих доказів про наявність заборгованості за кредитним договором, оскільки в порушення вимог ст.212 ЦПК України не дав належної оцінки наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с.4-5), з якого вбачається, що відповідач активно користувалася кредитною карткою: купляла товари, отримувала грошові кошти, погашала заборгованість за тілом кредиту та процентами, зокрема 04 лютого 2013 року нею дійсно було погашено всю заборгованість за кредитом, однак наступного ж дня 05 лютого 2013 року вона розрахувалася кредитною карткою за придбання товару, і після цього ще купляла як товари, так і отримувала за кредитною карткою грошові кошти, що також підтверджується випискою з особового рахунку (а.с.102 зворот-106).

Після погашення заборгованості 04 лютого 2013 року прострочена заборгованість виникла 30 квітня 2013 року, яка періодично погашалася відповідачем, зокрема, по 05 березня 2014 року нею внесено 11 платежів на погашення заборгованості за кредитом на загальну суму 2187 грн.70 коп., що підтверджується розрахунком і випискою з особового рахунку.

Аналізуючи наданий позивачем розрахунок, колегія суддів зазначає, що на момент отримання кредиту відповідачем відсотки за користування кредитом нараховувались виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту. З квітня 2014 року позивачем змінено порядок нарахування відсотків за користування кредитом, зокрема до бази розрахунку включено вже нараховані відсотки та санкції за несвоєчасне виконання зобовязань, а також проценти до квітня 2014 року, вересня 2014 року процентну ставку визначено на рівні 34,8 %, з 01 квітня 2015 року - 43,20% (а. с. 5).

Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту фактично отриману позичальником. Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Крім того, відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, остання отримала кредит за відсотковою ставкою 2,5% в місяць, тобто 30% в рік.

За таких обставин колегія суддів, виходячи з умов кредитування, які підписані відповідачем, та відсутності її письмової згоди на збільшення процентної ставки в односторонньому порядку, приходить до висновку, що наведений в розрахунку розмір заборгованості за процентами в сумі 33645 грн.98 коп. є неправильним, проценти необхідно нараховувати виключно на тіло кредиту за процентною ставкою 30% на рік, що становить 4711 грн.21 коп. та підтверджується розрахунком, наданим позивачем в засідання апеляційного суду (а.с.109).

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, колегія суддів зазначає, що згідно ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені), що передбачено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст.264 ЦК України).

Фактичними діями, що свідчать про визнання зобов'язаною особою боргу є, зокрема, часткове погашення боргу, сплата процентів за основним боргом тощо.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитного договору закінчився 30 вересня 2014 року, судовий збір сплачено і позовна заява підписана 15 грудня 2016 року, надійшла до суду в січні 2017 року (а.с.1,2-3).

Розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідачем останній платіж внесено 05 березня 2014 року (а.с.6).

За таких обставин передбачені ст.267 ЦК України підстави для застосування за заявою відповідача позовної давності щодо тіла кредиту та процентів відсутні, оскільки з часу внесення останнього платежу переривання перебігу позовної давності три роки ще не пройшло.

Разом з тим, до вимог про стягнення неустойки необхідно застосувати позовну давність, та стягнути пеню за період з січня 2016 року по 31 жовтня 2016 року відповідно до вимог заявлених в суді першої інстанції із розрахунку пені 100 грн. на місяць відповідно до Умов кредитування, що становить 1000 грн.

Відповідно до ст. 549 ЦК України пеня і штраф є одним із видів цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування разом за одне й те саме порушення - строки виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених в ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15).

Представник банку в засіданні апеляційного суду просив стягнути з відповідача не штраф, а пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 1000 грн.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду, яке ухвалено судом з порушенням норм матеріального і процесуального права, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості в сумі 9794 грн. 67 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 4083 грн. 46 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом 4711 грн. 21 коп., пені 1000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за подання позовної заяви і апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог (23%) в розмірі 666 грн.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити .

Скасувати рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2017 року.

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2010 року станом на 31 жовтня 2016 року в сумі 9794 грн. 67 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 4083 грн. 46 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 4711 грн. 21 коп., пеня 1000 грн., судовий збір 666 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

Л.В.Суровицька