Провадження № 2/161/3423/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі Козак О.А.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 07.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк та ОСОБА_2, останній отримав кредит в розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказує, що відповідач свої зобовязання щодо погашення кредитної заборгованості не виконав і станом на 26.06.2017 року загальна сума його боргу становить 11891,42 грн.

У звязку з цим, просив суд стягнути з відповідача на користь публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» вказану заборгованість та судові витрати, повязані з розглядом справи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги зменшила та просила стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам на прострочену заборгованість по кредиту за період з 16.04.2014 року по 16.04.2017 року в розмірі 3379,08 грн.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях, в тому числі у звязку із пропуском строків позовної давності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Як зясовано в судовому засіданні із копії анкети-заяви ОСОБА_2 про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 6), умов і правил надання банківських послуг (а.с. 7-12), 07.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк та ОСОБА_2, останній отримав кредит в розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Дана заява містить пункт, про те, що заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами складає договір надання банківських послуг. Тобто містить відсилання до вищезазначених документів, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 26.06.2017 року ОСОБА_2 нарахована заборгованість за кредитом в розмірі 11891,42 грн., з яких: 1901,58 грн. заборгованість за кредитом, 8947,39 грн. відсотки, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 542,45 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 4-5).

Крім того, із представленого нового розрахунку вбачається, що прострочена заборгованість ОСОБА_2 за відсотками по кредиту за період з 16.04.2014 року по 16.04.2017 року становить 3379,08 грн. (а.с. ).

Разом з тим, як слідує з копії розрахунку заборгованості ОСОБА_2, останній платіж відповідача був здійснений 12.05.2009 року і за період з 13.05.2009 року і до звернення до суду погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювалось (а.с. 4-5).

Відповідно до ст. ст. 257, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і застосовується судом лише за заявою сторони.

Крім цього, як слідує із висновку Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеного у постанові від 19.03.2014 року №6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Отже, зважаючи, що останній платіж відповідачем здійснено 12.05.2009 року, а до суду позивач звернувся 20.07.2017 року, то суд вважає, що строк позовної давності пропущено і зважаючи, що представником позивача не заявлялось суду будь-яких заяв чи клопотань про поважність причини його пропуску або його поновлення, то у задоволенні позову з наведених підстав слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 257, 267, 526, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України, суд ,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором б/н від 07.12.2007 року в сумі 3379 (три тисячі триста сімдесят девять) грн. 08 коп. відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк