Єдиний унікальний номер 225/5954/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1901/2017
Головуючий I інстанції Скиба М.М.
Категорія 20 Суддя доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 27 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, зобов'язання вчинити певні дії, витребування майна, виключення з реєстру прав власності, визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 27 вересня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійним, зобов'язання вчинити певні дії, витребування майна, виключення з реєстру прав власності, визнання права власності відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення ухвалено з порушення норм матеріального та процесуального права, суд не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Судом не було досліджено та надано належної оцінки доказам, що наявні в матеріалах справи та були надані позивачем. Натомість суд прийняв до уваги факти, на які посилалися відповідачі в обґрунтування своєї позиції, однак суд не витребував оригіналів документів, на які вони посилалися, не дослідив їх та не надав її належної оцінки, тим самим позбавив позивача права на оспорювання наданих у судовому засіданні доказів.

Представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3, яка діє від свого імені та на підставі довіреності від імені відповідачки ОСОБА_4, в судовому засіданні апеляційного суду просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідачки, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що довіреністю від 03 вересня 2013 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями з питань продажу, здачі в найом (оренду), а також вчинення для нього та/чи в його інтересах будь-яких дій щодо належного йому на праві приватної власності рухомого та нерухомого майна, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд (а.с.19 т.1).

З договору купівлі-продажу квартири від 30 серпня 2016 року вбачається, що ОСОБА_3, діюча по довіреності від імені ОСОБА_1, та ОСОБА_5, діюча по довіреності від імені ОСОБА_4, уклали договір купівлі-продажу 1/4 частки квартири, що розташована в АДРЕСА_1, загальною корисною площею 80,1 кв.м, житловою площею 46,3 кв.м. Продаж 1/4 частки квартири за домовленістю сторін вчинено за 24355,00 грн., сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області Гнатенко В.Л., зареєстровано в реєстрі за №3527 (а.с.6-7 т.1).

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру №5180 від 18 вересня 2001 року, виданого представництвом Фонду державного майна України в м.Донецьку, квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності по 1/4 частці кожному: ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 (а.с.5 т.2).

Зі звіту про незалежну оцінку №1240372_02082016_903 від 02 серпня 2016 року вбачається, що ринкова вартість оціночного майна трьохкімнатної квартири загальною площею 80,10 кв.м, розташованої в АДРЕСА_1, складає 97420,0 грн., в тому числі 1/4 частки - 24355 грн. (а.с.6-18 т.2).

З висновку про вартість майна б/н від 12 грудня 2016 року, наданому позивачем в суді першої інстанції, вбачається, що вартість нерухомого майна квартири за адресою АДРЕСА_1 становить 349678 грн. (а.с.82 т.1).

Згідно довідки ЖЕУ-1 керуючої компанії Куйбишевського району м.Донецька №1853 від 28 квітня 2017 року неповнолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 разом з матір'ю ОСОБА_9 (а.с.238 т.2).

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів, які би свідчили про наявність у діях відповідачки ОСОБА_3 зловмисної домовленості з відповідачкою ОСОБА_4 на укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 30 серпня 2016 року.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Частиною 1 ст. 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно із ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Пунктом 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року надано роз'яснення про те, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Таким чином, необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, є: 1) наявність умисної змови між представником потерпілої сторони правочину і другою стороною з метою отримання власної або спільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) здійснення дій представника в межах наданих йому повноважень.

З огляду на викладене, для оцінки договору як такого, що укладений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, однією з обставин, що підлягають доказуванню є наявність умисної змови представника, який здійснює укладення договору від імені довірителя - сторони цього договору, з іншою його стороною.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у діях відповідачки ОСОБА_3 зловмисної домовленості з відповідачкою ОСОБА_4 на укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 30 серпня 2016 року.

Представником позивача нових доказів, в досліджені яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено, або їх неподання було зумовлено поважними причинами, та які б давали підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, апеляційному суду не надано.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що укладений правочин поніс несприятливі наслідки для позивача, оскільки позивачем та його представником не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження умисної змови відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 При цьому, доводи скарги про те, що на даний час ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є боржниками банку та з цього приводу відкрито виконавче провадження, також не є підставами для умисної змови відповідачів та визнання спірного правочину недійсним.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що спірну квартиру було продано, за ціною значно меншою ніж ціна, яку можливо було отримати за її продаж, оскільки як вбачається з матеріалів справи, а саме звіту про вартість майна №1240372_02082016_903, він складений станом на 02 серпня 2016 року безпосередньо перед укладанням правочину, в той час як висновок, наданий позивачем, складений станом на 12 грудня 2016 року, через чотири місяці після укладання правочину.

Не обґрунтованими також є і доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції прав неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки з матеріалів справи вбачається, що він зареєстрований зі своєю матір'ю за іншою адресою, ніж спірна квартира, також, позивачем не доведено, що дитина на момент укладення договору проживала та користувався, мала інші майнові права щодо нерухомого майна.

Крім того, доводи апеляційної скарги про визнання правочину недійсним у зв'язку з тим, що позивачем не отримано кошти від продажу, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки невиконання відповідачкою ОСОБА_3 обов'язку передачі грошей за довіреністю при укладанні договору купівлі-продажу частки квартири не є підставою визнання такого правочину недійсним.

Доводи апеляційної скарги позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, представником позивача апеляційному суду не надано.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309, 310 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Кішкіна

Судді О.М. Біляєва

В.В.Папоян