Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір'ю та повернення дитини матері за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: орган опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, орган опіки та піклування Волноваської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 09 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_7звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини, який ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2015 року залишено без розгляду за заявою позивача.

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю та повернення дитини матері. Посилалася на те, що з жовтня 2012 року перебувала з ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між ними розірвано рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 17 липня 2015 року. Зазначала, щоу лютому 2015 року відповідач вигнав її з дому та залишив дитину у себе. Коли вона навідувала сина (він знаходився з дідом ОСОБА_8 та бабою ОСОБА_9 за місцем їх проживання), вони відмовляли повернути їй сина і в подальшому перешкоджали їй у спілкуванні з ним. В зв'язку з цим вона неодноразово зверталася до органів поліції та органів опіки та піклування. Просила суд визначити місце проживання сина разом з нею за місцем її проживання, відібрати його у відповідачів та повернути їй.

У квітні 2016 року ОСОБА_7 знову звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6, в якому просив визначити місце проживання сина з ним за його місцем проживання, оскільки з моменту припинення шлюбних відносин з серпня 2014 року ОСОБА_6 стала проживати з іншим чоловіком. З листопада 2014 року дитина проживає з ним, він створив усі необхідні умови для проживання сина. Дитина займається у школі раннього розвитку, перешкод у спілкуванні матері з дитиною він не створює.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 09 лютого 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його матір'ю ОСОБА_6 за місцем її проживання. Відібрано малолітнього ОСОБА_10 від батька ОСОБА_7, баби ОСОБА_9 та діда ОСОБА_8, повернуто його до матері ОСОБА_6 Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебувал у шлюбі із 20 жовтня 2012 року, який розірвано рішенням суду від 17 липня 2015 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_6 працює в публічному акціонерному товаристві «Азовзагальмаш» та має постійний дохід. За місцем проживання та роботи ОСОБА_6 характеризується позитивно.

Відповідно до довідки про склад сім'ї ОСОБА_6 разом з дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (сином від першого шлюбу) зареєстровані за адресою АДРЕСА_2. Згідно актів житлової організації від 07 жовтня 2015 року та від 27 серпня 2015 року у вказаній створені всі умови для розвитку та виховання дітей.

З висновків органу опіки та піклування Волноваської міської ради вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним проживання малолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням органу опіки та піклування Волноваської міської ради від 25 березня 2016 року визнано доцільним вирішити питання щодо зміни місця проживання малолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначити його місце проживання разом з матір'ю ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2.

Визначаючи місце проживання дитини з матір'ю, суди виходили із віку дитини та її потреби саме у материнській турботі, врахували те, що обома батьками створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини і вони дбайливо ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків.

Висновки судів ґрунтуються на обставинах справи, правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні вимог цивільного процесу, а тому колегія суддів погоджується із таким вирішенням спору.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Під час вирішення спору між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини, судам необхідно всебічно й повно дослідити обставини справи та, взявши до уваги фактичний, емоційний, психологічний, матеріальний, віковий та медичний фактори, пропорційно й обґрунтовано оцінити відповідні інтереси та права кожної особи - як батьків, так і дитини, з урахуванням думки останньої, ухваливши рішення з дотриманням інтересів усіх учасників, найперше дитини.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено судами як кожен окремо, так і в сукупності відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, встановивши те, що обома батьками створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини і вони дбайливо ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків; враховуючи вік дитини та потребу саме у материнській турботі, суди із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини обґрунтовано визначили місце проживання дитини з матір'ю.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди із висновком судів щодо їх оцінки, на законність судових рішень у справі не впливають.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик