Апеляційний суд Житомирської області
Справа №620/2300/12 Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 47 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.,

суддів : Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання : ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Радомишльської міської ради, виконавчого комітету Радомишльської міської ради, за участю третіх осіб - відділу Держземагенства у Радомишльському районі Житомирської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішення

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 жовтня 2015 року

в с т а н о в и в :

У жовтні 2012 року позивачі звернулись до суду з позовом. На обґрунтування позовних вимог, згідно поданої у серпні 2015 року уточнюючої заяви, зазначили, що їм у жовтні 2009 року стало відомо про те, що рішенням виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області від 10 жовтня 1991 року № 180 було виділено та передано у користування ОСОБА_5 додатково 0,04 га землі з вільного міськземфонду до домоволодіння по вул. Ціолковського,42 та закріплено за вказаним домоволодінням земельну ділянку площею 1000 кв.м. На підставі вказаного рішення ОСОБА_5 виправдовував самовільне будівництво споруд на суміжних земельних ділянках позивачів, які йому не були відведені.

Посилаючись на ті обставини, що вказане рішення винесено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки за зазначеною адресою вільної землі (вільного міськземфонду) на час прийняття рішення не існувало та на даний час не існує, фактично земельна ділянка була виділена за рахунок земель позивачів, останні просили скасувати рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області від 10 жовтня 1991 року № 180.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено. Скасовано рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області від 10 жовтня 1991 року № 180 в частині виділення «додатково ОСОБА_5 0,04 га з вільного міськземфонду до домоволодіння по вул. Ціолковського,42 та передано у користування ОСОБА_5 та закріплено за домоволодінням по вул. Ціолковського,42 земельної ділянки площею 1000 кв.м. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при розгляді справи судом першої інстанції були неповно зясовані обставини справи, порушені норми процесуального і матеріального права. Зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, безпідставно дійшов висновків, зроблених за умов неповного дослідження дійсних обставин справи та наданих сторонами доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 20 січня 2016 року, залишена без змін ухвала Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 жовтня 2015 року про відмову у задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 про закриття провадження у даній справі через те, що вказаний спір не є публічно-правовим і дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20 січня 2016 року рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20 січня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. З огляду на наведене суд, вирішуючи спір, повинен встановити факт порушення, невизнання або оспорювання прав чи інтересів цієї особи, а також перевірити, чи залучений у справі відповідач є відповідальним за такі порушення.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1-3 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, статтею 60 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом під час розгляду справи встановлено, що у 1976 році ОСОБА_5 згідно з рішенням виконкому Радомишльської міськради від 14 квітня 1976 року № 83 виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку у розмірі 600 кв. м за адресою: вул. Ціолковського, 42 м. Радомишль (а.с.61 т.6).

14 квітня 1976 року з ОСОБА_5 укладено договір про виділення в безстрокове користування земельної ділянки під особисте житлове будівництво у розмірі 600 кв. м за адресою: вул. Ціолковського, 42 м. Радомишль (а.с.62,63 т.6).

Рішенням виконавчого комітету Радомишльської міськради Житомирської області від 10 жовтня 1991 року за № 180 додатково виділено ОСОБА_5 0,04 га з вільного міськземфонду до домоволодіння по вул. Ціолковського, 42 та передано у користування ОСОБА_5 та закріплено за домоволодінням по вул. Ціолковського, 42 земельну ділянку площею 1000 кв. м.

На ім'я третьої особи ОСОБА_4 виготовлений державний акт на право приватної власності на землю від 30 листопада 2000 року серії ЖТ № 2127-0534, який зареєстровано в книзі записів Держкомзему за № 534, згідно з яким останній належить на праві власності земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Ціолковського, 34-Б у м. Радомишль.

Рішеннями Радомишльської міської ради від 13 вересня 1994 року № 163 та від 20 січня 1998 року № 17 передано у приватну власність гр. ОСОБА_3 земельну ділянку по вул. Ціолковського, 46 в м. Радомишль, загальною площею 0,1298 га, з них: 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,0298 га для ведення особистого селянського господарства).

На підставі вищезазначених рішень на ім'я ОСОБА_3 виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1298 га серії ЖТ № 2127-0021 від 01 листопада 1995 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 0021.

Також на підставі рішення Радомишльської міської ради від 15 грудня 2010 року на імя ОСОБА_2 був виготовлений державний акт серії ЯМ № 566739 від 12.07.2012 року про право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована в м.Радомишль вул. В.Житомирська, 222 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а також державний акт серії ЯМ № 587586 від 12.07.2012 року про право власності на земельну ділянку площею 0,1302 га, яка розташована в м.Радомишль по вул. В.Житомирська для ведення особистого селянського господарства.

Судами встановлено, що комісією Радомишльської міської ради з питань регулювання земельних відносин, охорони навколишнього природного середовища, будівництва та архітектури 22 жовтня 2009 року було обстежено земельні ділянки по вул. Ціолковського, 34-6, вул. Ціолковського, 44, вул. Ціолковського, 42 в м. Радомишлі Житомирської області та в п. 4 зазначено: «Рішенням Виконавчого комітету Радомишльської міськради Житомирської області від 10 жовтня 1991 року за № 180 додатково виділено ОСОБА_5 0,04 га з вільного міськземфонду до домоволодіння по вул. Ціолковського, 42, однак ця ж сама площа (земельна ділянка) знаходиться у приватній власності у ОСОБА_4 (державний акт від 30 листопада 2000 року серії ЖТ № 2127-0534 на право приватної власності на землю).

З матеріалів справи вбачається, що відділом Держкомзему в Радомишльському районі (або в органах з якого реорганізовано відділ, з яких є правонаступником), відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Радомишльської РДА на замовлення Радомишльської міської ради погодження, технічні умови на роздроблення проектів не надавалися, проекти з землеустрою відсутні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, районний суд дійшов висновку про підставність позову через те, що рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області від 10 жовтня 1991 року № 180 про додаткове виділення у користування ОСОБА_5 0,04 га землі з вільного міськземфонду до домоволодіння по вул. Ціолковського,42 та закріплення за вказаним домоволодінням земельної ділянки площею 1000 кв.м. винесено з порушенням норм земельного законодавства, оскільки за зазначеною у рішенні адресою вільної землі (вільного міськземфонду) на час його прийняття не існувало та на даний час не існує.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або користувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на земельну ділянку. Захист цих прав може здійснюватися шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Під час розгляду справи було встановлено, що земельна ділянка позивача ОСОБА_3, яка розташована за адресою : вул. Ціолковського,46 у м. Радомишль (а.с.25 том. 6) та земельна ділянка позивача ОСОБА_2, яка розташована за адресою : вул. Ломоносова, 222 у м. Радомишль (а.с.39,41 том 6), не межують із земельними ділянками, які виділені ОСОБА_5

Відповідно до плану розташування земельних ділянок в межах фактичного користування із земельною ділянкою ОСОБА_5 за адресою: вул. Ціолковського, 42 м. Радомишль межує земельна ділянка ОСОБА_6, яка знаходиться за адресою: вул. Ціолковського, 34-а м. Радомишль; ОСОБА_4 - за адресою: вул. Ціолковського, 34-6 м. Радомишль; ОСОБА_7 - за адресою вул. Ціолковського,40 (а.с.43-53). Разом з тим, вказані особи до суду з відповідними позовами не звертались.

Крім того, звертаючись до суду із заявою позивачі як на правове обґрунтування своїх вимог посилались також на наявність колгоспного двору і що виділена ОСОБА_5 земельна ділянка по вул. Ціолковського в м. Радомишль площею 0,04 га перебувала у користуванні позивача та третьої особи ОСОБА_2 з 1983 року по жовтень 2009 року. Проте будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин представлено не було.

Також суд першої інстанції під час розгляду справи не звернув уваги, що ОСОБА_5 не отримував документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою 0,06 га, яка була збільшена оспорюваним рішенням до 0,10 га площі за адресою : м. Радомишль, вул. Ціолковського, 42. Стосовно вказаної земельної ділянки нерозроблялась належна технічна документація, відсутня схема меж земельної ділянки за вказаною адресою, відсутня пояснювальна записка до проекту забудови земельної ділянки, відведеної оспорюваним рішенням, як і акт винесення та закріплення меж земельної ділянки в натурі, тобто на місцевості.

Крім того, у грудні 2009 року ОСОБА_5 звертався до суду з позовом про усунення перешкод в здійсненні права користування земельною ділянкою з тих підстав, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 приватизували земельні ділянки в тому числі і частину, яка була йому надана також і оспорюваним рішенням Радомишльської міськради Житомирської області від 10 жовтня 1991 року за № 180.

Проте, рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 10 квітня 2012 року, ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, Радомишльської міськради про визнання протиправними рішень ради та скасування реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та задоволені зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення попередніх меж земельної ділянки. Зі змісту вказаних рішень убачається, що ОСОБА_5 не було доведено факт порушення його прав землекористувача внаслідок приватизації ОСОБА_4 та ОСОБА_6 їх земельних ділянок через відсутність правовстановлюючих документів на певну земельну ділянку. А також через не надання доказів щодо встановлення меж, закріпленої за його домоволодінням земельної ділянки площею 1000 кв.м. (в тому числі і додатково виділених рішенням Радомишльської міськради Житомирської області від 10 жовтня 1991 року за № 180) в натурі, тобто на місцевості.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, не врахував, що оспорюваним рішенням не порушені права ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки земельні ділянки позивачів не межують із земельною ділянкою, яка виділена ОСОБА_5 та позивачами не було доведено, що вказаним рішенням ОСОБА_5 була виділена земельна ділянка, яка знаходиться у їх користуванні.

Посилання позивачів на ті обставини, що рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області від 10 жовтня 1991 року № 180 про додаткове виділення у користування ОСОБА_5 0,04 га землі з вільного міськземфонду до домоволодіння по вул. Ціолковського,42 та закріплення за вказаним домоволодінням земельної ділянки площею 1000 кв.м. винесене з порушенням норм чинного земельного законодавства через відсутність за вказаною адресою вільної землі (вільного міськземфонду) на час прийняття цього рішення та на даний час правового значення для вирішення спору не має, оскільки дані обставини без доведеності порушення законних прав та інтересів позивачів не можуть бути безумовною підставою для визнання незаконним даного рішення (ст.15 ЦПК України).

Відповідно до ст.309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що права та законні інтереси позивачів прийнятим рішенням виконавчого комітету Радомишльської міськради Житомирської області від 10 жовтня 1991 року за № 180 не порушені і зазначена обставина є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Радомишльської міської ради, виконавчого комітету Радомишльської міської ради, за участю третіх осіб - відділу Держземагенства у Радомишльському районі Житомирської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: