Номер провадження: 22-ц/785/6499/17
Номер справи місцевого суду: 511/208/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Роздільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання права власності на нерухоме майно, як на спадщину за законом,

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_3, третя особа Роздільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання права власності на нерухоме майно, як на спадщину за законом, посилаючись на те, що його батьки при житті побудували житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: Одеська область, м. Роздільна, вул. Енгельса,8.

17.05.1968 року помер батько ОСОБА_4, а 13.06.1983 року померла мати ОСОБА_5 Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: м. Роздільна, вул. Енгельса, 8 Одеської області. Спадщину прийняв його брат ОСОБА_6Д, який 09.04.1984 року отримав свідоцтво про право на спадщину. 11.09.1993 року ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_7 і з цього часу вони спільно проживали у будинку №8 по вул Енгельса в м. Роздільна Одеської області. 20.01.2002 року на ґрунті побутової сварки, під час бійки ОСОБА_7 металевою сковорідкою нанесла численні удар по голові його брата ОСОБА_6Д, спричинивши йому тілесні ушкодження, від яких він помер. 21.01.2002 року було порушено кримінальну справу за ч.2 ст. 121 КК України, в подальшому злочинні дії ОСОБА_7 перекваліфіковані на ст. 118 КК України. Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.11.2012 року ОСОБА_7 звільнена від кримінальної відповідальності за ст. 118 КК України з нереабілітуючих підстав в звязку з актом амністії. У встановленому законом порядку, він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його брата - ОСОБА_6 Восени 2016 року він дізнався, що ОСОБА_7 12 січня 2014 року померла. Тоді він знову став звертатися до нотаріусу з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, після смерті брата ОСОБА_6Д, але нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про праву на спадщину після смерті брата, у звязку з тим, що усе спадкове майно було оформлено на спадкоємицю першої черги дружину спадкодавця, ОСОБА_7 При житті ОСОБА_7 залишала заповіт на все своє майно ОСОБА_3 15.01.2014 року ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7, однак свідоцтва про право на спадщину вона не отримала.

Позивач вважає, що ОСОБА_7 навмисно позбавила життя його брата ОСОБА_6, а тому не мала права на спадкування після смерті ОСОБА_8., в звязку з чим він просив суд видане свідоцтво на право власності ОСОБА_7 після смерті його брата визнати недійсним.

Також позивач зазначив, що при видачі свідоцтва про смерть його рідного брата відділом реєстрації актів громадського стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області була допущена описка, замість прізвище ОСОБА_8 записано «Чмиль», по батькові Дмитрович записано «Дмитрійович», а тому просив суд, встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився на ст. Роздільна Одеської області, та ОСОБА_6, померлий 21 січня 2002 року у віці 57 років, є однією і тією ж особою та є його рідним братом, та визнати з ним право власності за законом на 65/100 частини житлового будинку з господарчими спорудами, що розташований по вул. Енгельса,8 м. Роздільна Одеської області.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3, а також представник третьої особи в судове засідання не зявилися.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 червня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Роздільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання права власності на нерухоме майно, як на спадщину за законом задоволений частково. Встановлений факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_6, який помер 21 січня 2002 року, був рідним братом ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом скасувати, постановити в цієї частині нове рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 21 січня 2002 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 287286, виданого Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 25.01.2002 року, актовий запис № 39 (а.с.33).

При житті ОСОБА_6 на праві власності належав глинобитний житловий будинок та господарчі споруди, які розташовані за адресою: м. Роздільна, вул. Енгельса,8, Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданий державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Одеської області 10 квітня 1984 року, зареєстрованого в реєстрі за №832 ( а.с.88).

За життя ОСОБА_6 подарував ОСОБА_7 35/100 частини глинобитного житлового будинку з господарчими спорудами, що розташований за адресою: м. Роздільна, вул. Енгельса,8, Одеської області, що підтверджується договором дарування посвідченого державним нотаріусом Роздільнянської нотаріальної контори від 04.10.1999 року, реєстр № 4220 (а.с.88).

За життя ОСОБА_6 заповіту не склав.

З матеріалів спадкової справи №43/02, відкритої 25.01.2002 року державним нотаріусом ОСОБА_9 Роздільнянської державної нотаріальної контори (а.с.76-91) вбачається, що спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Крім того, позивач - ОСОБА_2 також, 25.01.2002 року звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата ( а.с.80). ОСОБА_10Д, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відмовились у встановленому порядку від належній їм частки спадщини, яка залишилась після смерті брата, ОСОБА_6 на користь брата померлого, ОСОБА_2 ( а.с. 77).

Влітку 2002 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовною заявою про усунення ОСОБА_7 від спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, у звязку з тим, що ОСОБА_7 навмисно позбавила його життя ( а.с.84).

09.08.2002 року позивач подав до нотаріуса заяву з проханням не видавати ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 до розгляду справи в суді про усунення її від спадщини ( а.с. 83).

Відповідно до письма нотаріуса № 1096 від 02.11.2006 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_6, у звязку з тим, що після смерті - ОСОБА_6Д, звернулася його дружина, ОСОБА_7, яка є спадкоємицею першої черги, він є спадкоємцем другої черги. Якщо його дружина відповідно до ст. 1224 ЦК України буде усунута від права успадкування то свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого буде видано позивачу ( а.с.35).

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.12.2006 року заява ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про усунення від спадщини залишена без розгляду (а.с. 86).

31 серпня 2009 року державним нотаріусом, ОСОБА_13, Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області за реєстровим № 1-1823 у спадковій справі №43/02 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_8, померлого 21 січня 2002року, яке складається з глинобитного житлового будинку та господарчих споруд, що розташовані по вул. Енгельса, 8 в м. Роздільна Одеської області (а.с.89).

Згідно довідки № 36/02-14/43-2002 від 17.01.2017 року виданої державним нотаріусом Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті брата на частку житлового будинку за № 8 по вул.. Енгельса в м. Роздільна Одеської області у звязку з тим, що усе спадкове майно було оформлено на спадкоємицю першої черги дружину брата ОСОБА_7 31 серпня 2009 року ( а.с.91).

Судом також встановлено, що відповідно до матеріалів кримінальної справи № 1-29/11 за обвинуваченням ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 у вчиненні злочину передбаченого ст.118 КК України (умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони), ОСОБА_7 звільнена від кримінальної відповідальності за ст. 118 КК України, у звязку з актом амністії, на підставі постанови Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.11.2012 року.

12 січня 2014 року померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 364005, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області від 14.01.2014 року, актовий запис № 30 (а.с.40).

Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок та господарчі споруди, які розташовані за адресою: м. Роздільна, вул. Енгельса,8, Одеської області.

За життя ОСОБА_7 склала заповіт від 18.12.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_14 та зареєстрований в реєстрі за №2024, згідно якого заповіла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось (як рухоме так і нерухоме), і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право (а.с.69).

Відповідно до спадкової справи №1/2014, відкритої 15.01.2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_14, Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області (а.с.67-73), ОСОБА_3 прийняла спадщину, своєчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_7 не має.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, суд виходив з того, що ні позивачем, ні його представником до суду не було надано доказів, що ОСОБА_7 не мала права на спадкування спадщини у вигляді житлового будинку та господарчих споруд, які розташовані за адресою: м. Роздільна, вул. Енгельса,8, Одеської області.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Серед підстав визнання свідоцтва недійсним дана стаття прямо називає лише відсутність права спадкування у особи, на імя якої було видане свідоцтво (наприклад, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, які давали б їй підстави для закликання до спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване). Проте свідоцтво може бути визнане недійсним також в інших випадках, встановлених законом, що дозволяє стверджувати про те, що перелік підстав визнання свідоцтва недійсним не є вичерпним і може бути розширений шляхом аналізу й тлумачення інших норм спадкового права.

Відповідно до абз. 3 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво відповідно до ст. 1301 ЦК України про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним; визнання відмови від спадщини недійсною; визнання шлюбу недійсним; порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

За змістом ч. 1 ст. 528 ЦК (в редакції 1963 року) підставою для позбавлення права на спадкування є умисне позбавлення життя спадкодавця чи будь-якого з можливих спадкоємців або вчинення замаху на їхнє життя.

Оскільки діяння, зазначені у ч. 1 цієї статті, є кримінально караними, вони повинні бути підтверджені вироком суду, який є самостійною та достатньою підставою для позбавлення його спадщини.

Згідно пункту 4 Правових позицій Пленуму Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Бюлетень законодавства і юридичної практики України. - 1998. - N 8.) "підставою усунення від спадщини є умисне позбавлення життя, а не наявність певного складу злочину, що призвів до цього. Тому ця норма застосовується у випадках як вчинення умисного вбивства, так і умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких сталася смерть. Факт вчинення зазначених дій встановлюється в порядку, визначеному кримінально-процесуальним законодавством".

Суд прийшов до обґрунтованого висновку, про те, що для усунення спадкоємця від права на спадкування має бути прийнятий судом обвинувальний вирок, що вступив у законну силу, яким встановлений конкретний склад злочину, що його вчинив потенційний спадкоємець, і за умови, що в цьому вироку буде зазначена така форма вини злочинця, як умисел.

Оскільки, постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.11.2012 року, ОСОБА_7 звільнена від кримінальної відповідальності за ст. 118 КК України, у звязку з актом амністії, суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 в задоволені позову в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він не погоджується з висновком суду щодо відмови у задоволені позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки суд посилався на те, що винність ОСОБА_7 у навмисному позбавленні життя його рідного брата ОСОБА_8 не підтверджена обвинувальним вироком, однак постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.11.2012 року достовірно встановлені обставини скоєного ОСОБА_7 злочину, не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що ОСОБА_7 була звільнена від кримінальної відповідальності за ст. 118 КК України, у звязку з актом амністії на підставі постанови суду, судом винною не визнана, рішень суду про усунення її від спадкування не має.

Більш того позивачем не оскаржується свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видано ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_15