Ухвала

іменем україни

20 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Цюрупинська центральна районна лікарня» про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до комунального підприємства «Цюрупинська центральна районна лікарня» (далі - КП «Цюрупинська центральна районна лікарня») про скасування наказу відповідача від 28 вересня 2015 року на підставі якого притягнено її до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи за прогул без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді медичного реєстратора жіночої консультації КП «Цюрупинська центральна районна лікарня», стягнення з відповідача на її користь 10 787 грн 52 коп. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та 2 тис. грн моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтувала тим, що її протиправно було звільнено з роботи з посади медичного реєстратора жіночої консультації КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» за прогул без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, оскільки відсутність її на роботі була спричинена внаслідок захворювання і цей факт не підтверджено листком непрацездатності через неналежне виконання лікарем своїх обов'язків, який мав оформити листок тимчасової непрацездатності, але цього не зробив.

Вважаючи причини її відсутності на робочому місці поважними, позивач просила суд задовольнити позов.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 19 травня 2016 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що 01 серпня 1997 року на підставі наказу № 125-к ОСОБА_3 зарахована медичним реєстратором поліклініки Цюрупинського територіального медичного об'єднання.

Встановлено та не заперечувалось позивачем під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій, що у період з 26 серпня 2015 року по 28 серпня 2015 року позивач була відсутня на своєму робочому місці.

10 вересня 2015 року позивачем було надано письмові пояснення причин її відсутності на роботі.

Наказом головного лікаря КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» від 11 вересня 2015 року № 175 було ініційоване службове розслідування відносно відсутності на робочому місці реєстратора медичної жіночої консультації ОСОБА_3 26-28 серпня 2015 року.

Згідно з актом комісії з проведення службового розслідування від 15 вересня 2015 року відсутність на робочому місці реєстратора медичного центру жіночої консультації ОСОБА_3 26-28 серпня 2015 року визнано прогулом та рекомендовано притягнути її до дисциплінарної відповідальності у відповідності до ст. 147 КЗпП України.

25 вересня 2015 року профспілковим комітетом КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» було надано згоду на звільнення позивача за прогул за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Наказом головного лікаря КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» від 28 вересня 2015 року № 180 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності реєстратора медичного жіночої консультації ОСОБА_3.» позивача звільнено з займаної посади з 29 вересня 2015 року за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Звільнення з підстав, передбачених пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України визнається дисциплінарним стягненням (п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розiрванi власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі вiдсутностi на роботi бiльше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Поважною причиною вiдсутностi на роботi, зокрема, визнається тимчасова непрацездатність працівника внаслідок захворювання.

Згідно з п. 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України від 13 листопада 2001 року № 455 та зареєстрованої у Мін'юсті від 04 грудня 2001 року № 1005/6196, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Встановлено, що позивачем за місцем роботи не було надано документ встановленої форми, що посвідчує її тимчасову непрацездатність з 26 серпня 2015 року по 28 серпня 2015 року внаслідок хвороби.

Судами обґрунтовано не прийнято до уваги надану позивачем довідку з травматологічного пункту Херсонської міської клінічної лікарні від 29 вересня 2015 року, з якої вбачається, що позивач 29 вересня 2015 року відвідувала травмпункт вказаного медичного закладу, оскільки вказана довідка не містить інформації щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

На підставі вимог ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що позивачем було порушено трудовий розпорядок, а саме ОСОБА_3 була відсутня на робочому місці 26-28 серпня 2015 року без поважних причин, про що було складено відповідні акти, та відібрано пояснення у позивача, дійшов обґрунтованого висновку, що при звільненні позивача з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, відповідачем дотримані всі вимоги передбачені трудовим законодавством, зокрема, відповідачем на виконання вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України було отримано згоду первинної профспілкової організації на звільнення позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, що підтверджено протоколом засідання профспілкового комітету КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» від 25 вересня 2015 року № 11 та враховуючи те, що позивачем не надано доказів на підтвердження поважності відсутності її на робочому місці у зазначений період, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М. Мазур

Т.О.Писана