Справа № 162/458/17
Провадження №2/157/262/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря Карпік Т.В.,

представника позивачів ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи Бурдака В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Любешівської районної державної адміністрації Волинської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

встановив:

11 травня 2017 року ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Любешівської райдержадміністрації Волинської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 була зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 30 червня 2006 року як член сім'ї власника ОСОБА_5, з яким перебувала в зареєстрованому шлюбі. 04 грудня 2015 року ОСОБА_5 подарував указаний вище житловий будинок своїм дітям ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які відповідно набули право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в рівних частках кожен. Згоду на таке відчуження нерухомого майна надала відповідач, оскільки будинок набутий ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в період шлюбу.

Також вказали, що ОСОБА_2 невдовзі після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 31 травня 2012 року, не повідомивши позивачів, виїхала на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. В подальшому в житловому будинку за місцем реєстрації не з'являлася, свої особисті речі вивезла та не повідомляє позивачам точних відомостей про своє нинішнє місце проживання. Відтак, ОСОБА_2 не проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 вже протягом останніх трьох років. Реєстрація відповідача в належному їм житловому будинку створює для позивачів зайве матеріальне навантаження на їх сімейних бюджет, оскільки ОСОБА_2 участі в утриманні житлового будинку не бере, а добровільно знятися з реєстрації не бажає.

Посилаючись на зазначені обставини, просять суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1.

Представник позивачів ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у заяві. Крім того, вказав, що підстав для реєстрації ОСОБА_2 у спірному житлову будинку немає, оскільки вона тривалий час, понад три роки, там не проживає і наміру повертатися в дане житло не висловлює.

Відповідач ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали. Відповідач пояснила, що дійсно з 06 травня 2014 року в житловому будинку АДРЕСА_1 вона не проживає. Через втрату роботи в смт. Любешів вона змушена була шукати заробітки закордоном. З того часу постійно працює в Республіці Італія, про що добре відомо її колишньому чоловікові ОСОБА_5 і дітям ОСОБА_7 та ОСОБА_6, яким вона пересилає кошти на утримання та навчання. Вважає, що даний позов до неї пред'явили не її діти ОСОБА_7 та ОСОБА_6, з якими вона постійно спілкується та має хороші стосунки, а їх батько та її колишній чоловік ОСОБА_5, який на даний час проживає з іншою жінкою в спірному житловому будинку. Даний будинок вони з ОСОБА_5 побудували в шлюбі, а згодом подарували своїм дітям. Наміру залишати це помешкання вона не має, оскільки після повернення з Італії проживати їй буде ніде. Характер її роботи не дозволяє часто відвідувати Україну, крім того, ОСОБА_5 заборонив їй з'являтися в спірному будинку.

Представник служби у справах дітей Любешівської райдержадміністрації Волинської області Бурдак В.М. позовні вимоги визнав, вважає, що у випадку зняття відповідача з реєстрації в належному позивачам житловому будинку права дітей не будуть порушені.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов безпідставним і таким, що до задоволення не підлягає.

Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З оглянутого в судовому засіданні договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Любешівського районного нотаріального округу Волинської області Добровольською Г.Ф. 04 грудня 2015 року за Р № 720 (а.с. 13), встановлено, що власниками житлового будинку АДРЕСА_1 є в рівних частках позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

З будинкової книги для прописки громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_1, (а.с. 92-93) вбачається, що за даною адресою з 30 червня 2006 року зареєстрована відповідач ОСОБА_2, про що свідчить штамп про реєстрацію.

Разом з тим, судом встановлено, що в дійсності ОСОБА_2 за даною адресою не проживає з 2014 року. Даний факт доводиться довідками виконавчого комітету Любешівської селищної ради (а.с. 4-6, 94) та актами обстеження житлово-побутових умов сім'ї ОСОБА_2 за 2015-2017 роки (а.с. 7-9, 22, 95). Достовірність даних актів обстеження підтвердив допитай у судовому засіданні свідок - головний спеціаліст служби у справах дітей Любешівської райдержадміністрації Токар А.В.

Наведені вище обставини визнаються сторонами, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України є для суду встановленими та не підлягають доказуванню.

Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України підставою для визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право на користування цим житлом, може були лише наявність одночасно двох обставин: відсутність члена сім'ї в помешканні понад один рік, а також відсутність поважних причин на це, крім випадків, коли існує інша домовленість між членом сім'ї та власником житла або певні обмеження, встановлені законом.

З пояснень відповідача ОСОБА_2 встановлено, що вона з 06 травня 2014 року перебуває на заробітках у Республіці Італія. Дана обставина підтверджується відмітками в паспорті громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 34), заявою та довіреністю, посвідченими віце-консулом Генерального консульства України в Мілані (а.с. 21, 36). Крім того, дана обставина не заперечувалася позивачами та їх представником під час розгляду справи. Тому, аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач з поважних причин тривалий час була відсутня в житловому будинку АДРЕСА_1, а тому підстав для визнання її такою, що втратила право на користування цим житловим приміщенням немає. Крім того, суд бере до уваги й той факт, що іншого помешкання на території України у відповідача немає, а тому задовольнивши даний позов ОСОБА_2 буде позбавлено конституційного права на житло.

З цих підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, статтею 405 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Любешівської районної державної адміністрації Волинської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Б. С. Гамула