Провадження №2/200/3906/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В., розглянувши матеріали позовної заяви Дніпровської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2017 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації права власності.

12 вересня 2017 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01 грудня 2017 року на 10:00 год.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру №12, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Князя Володимира Великого, №15-К (вул. Плеханова, 15-К), загальною площею 62.2 кв.м., житловою площею 13.5 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01; заборони будь-яким особам здійснювати дії, повязані з відчуженням, зміною майнових прав на квартиру №12, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Князя Володимира Великого, №15-К (вул. Плеханова, 15-К), загальною площею 62.2 кв.м., житловою площею 13.5 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01.

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що адміністративний Позов стосується захисту права власності квартири №12, що розташована за адресою: м. Дніпро (місто Дніпропетровськ), вул. Володимира Великого князя (вулиця Плеханова), будинок 15-к, власником якої є ОСОБА_2, яка заволоділа нею на підставі договору купівлі-продажу від ОСОБА_1, який без відповідної правової підстави заволодів квартирою на підставі рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04.07.2016 по справі № 202/3999/16-ц (провадження № 2/202/2134/16) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно. Крім того,ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08.08.2016 було скасовано рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04.07.2016 по цивільній справі № 202/3999/16-ц, за заявою ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення. У випадку не застосування заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Оглянувши заяву про забезпечення позову та додатки до неї, матеріали цивільної справи прийшов до наступного висновку.

Згідно ст.15 ЦПК України суд за заявою осіб, що беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, які допускаються на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно частини другої статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У частині першої статті 152 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Згідно ч. 2, 3 цієї статті у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 5 цієї статті визначає, що - про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

У відповідності до п.п. 1, 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Зазначені заявником обставини, що викладені у заяві про забезпечення позову, не обґрунтовують необхідності в застосуванні даного виду забезпечення позову - накладання арешту на майно, враховуючи те, що заява позивача не містить належного обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення.

Крім того, не надано доказів, що існує загроза відчуження вказаного майна, або невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З урахуванням вимог, викладених в заяві про забезпечення позову, відсутності доказів, які можуть підтвердити обґрунтованість вжиття заходів забезпечення позову, з'ясувавши обсяг позовних вимог, а також відповідність виду і обсягу забезпечення позову, який просить застосувати позивач, судом не встановлено реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення у разі невжиття заходів забезпечення, а тому, у задоволені заяви Дніпровської міської ради про забезпечення позову слід відмовити.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", за змістом ст. 293 ЦПК окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Дніпровської міської ради про забезпечення позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації права власності- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Одночасно суд роз`яснює положення ч.3 ст.293 ЦПК України, відповідно до яких заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: Е.В.Женеску