Ухвала

іменем україни

21 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, відшкодування збитків та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року; за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь 77 220 грн, переданих нею за договором купівлі-продажу квартири, які з урахуванням індексу інфляції за період з лютого 2003 року до квітня 2015 року складають суму 357 157 грн 94 коп., та 3 % річних, нарахованих на цю ж суму за той же період - 27 799 грн 20 коп. Також просила стягнути збитки, розраховані як упущена вигода, за ринковою вартістю квартири на час розгляду справи, яка в неї судом була витребувана, в розмірі 862 968 грн, всього: 1 247 925 грн 14 коп. та 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 30 січня 2003 року за договором купівлі-продажу вона купила у відповідача квартиру АДРЕСА_1, на яку зареєструвала за собою право власності в Київському міському бюро технічної інвентаризації. Згодом позивач ОСОБА_4 дізналась, що на неї претендує сестра ОСОБА_5 - ОСОБА_8

Після завершення судових спорів між ОСОБА_8 та відповідачем, у неї, як у добросовісного набувача рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2012 року, яке набрало чинності 22 листопада 2012 року, було витребувано вказану квартиру, після чого вона зверталась до відповідача з проханням повернути кошти в розмірі ринкової вартості квартири, проте їй було відмовлено.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року, з урахуванням ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року про виправлення арифметичної помилки, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 462 177 грн 14 коп., 5 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року зазначене судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_5 інфляційних втрат в сумі 357 157 грн 94 коп., 3 % річних в сумі 27 799 грн 20 коп. та 5 тис. грн моральної шкоди скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

У частині стягнення з ОСОБА_5 77 220 грн, отриманих за договором купівлі-продажу квартири, рішення залишено без змін.

У частині відмови в задоволенні вимог про стягнення упущеної вигоди, рішення суду не переглядалось.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, просить ухвалені в справі рішення в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 27 799 грн 20 коп. скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий апеляційний розгляд.

ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, у касаційній скарзі просить ухвалені в справі рішення в частині відмови в позові скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Стягуючи з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 77 220 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зазначав, що ОСОБА_5 на день розгляду справи не повернула ОСОБА_4 грошові кошти, отримані від продажу квартири, яка в подальшому була витребувана із володіння ОСОБА_4 за рішенням суду.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в цій частині, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Що стосується рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_4, а саме: стягненні з ОСОБА_5 інфляційних втрат в сумі 357 157 грн 94 коп., 3 % річних в сумі 27 799 грн 20 коп. та 5 тис. грн моральної шкоди, апеляційний суд зазначав наступне.

Зі змісту розписки вбачається, що ОСОБА_9, яка свого підпису у розписці не заперечує, отримала від покупця ОСОБА_10 як власника квартири АДРЕСА_1 77 220 грн, які в еквіваленті становлять 14 300 доларів США.

Оскільки в позовній заяві позивач просила стягнути лише суму 77 220 грн., апеляційний суд позбавлений можливості стягнути з відповідача в порядку ст. 533 ЦК України суму в гривнях, яка є еквівалентом 14 300 доларів США на день розгляду справи. При цьому апеляційний суд зазначав, що позивач не позбавлена права звернутись до відповідача з новим позовом про стягнення такого еквіваленту на підставі ст. 533 ЦК України, оскільки такі вимоги не були предметом даного спору. У даній справі позивач просив застосувати ст. 625 ЦК України, а не стягувати передану нею суму з урахуванням положень ст. 533 ЦК України.

Суд також вважав встановленим, що у відповідача в 2003 році виникло грошове зобов'язання перед позивачем, тому вона зобов'язана відшкодувати вказану суму на підставі ст. 625 ЦК України з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, обрахованих позивачем з дати отримання коштів до квітня 2015 року. При цьому індекс інфляції суд стягнув у розмірі 357 157 грн 94 коп., 3 % річних - 27 799 грн 20 коп., а також 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

За обставинами даної справи встановлено, що відповідач за дійсним договором купівлі-продажу набула грошові кошти в сумі 77 220 грн.

У подальшому квартира, за яку позивач отримала вказану суму, була витребувана у позивача на підставі рішення суду, яке набрало законної сили в листопаді 2012 року. При цьому правочин недійсним не визнавався, позивач в справі, в якій розглядались вимоги про витребування майна, із самостійними вимогами про повернення грошей чи відшкодування збитків не зверталась.

Позивач лише в червні 2015 року звернулась до суду з даним позовом, в якому вперше поставила вимогу про повернення грошей одночасно з вимогою про відшкодування упущеної вигоди, тобто апеляційним судом встановлено, що у відповідача були відсутні будь-які грошові зобов'язання перед позивачем до ухвалення рішення в даній справі про стягнення суми, отриманої за договором.

З огляду на викладене, оскільки у відповідача не існувало грошового зобов'язання перед позивачем ні за законом, ні за договором, ні за рішенням суду, підстав застосовувати ст. 625 ЦК України у суду першої інстанції не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві йому завдані збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

За обставинами даної справи встановлено, що позивач попередила відповідача про пред'явлення до неї позову про витребування майна та відповідач ОСОБА_5 була залучена судом до розгляду справи.

Крім того, задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд не послався на закон, на підставі якого в позивача виникло право вимагати відшкодування моральної шкоди.

За загальними правилами відшкодування шкоди, шкода відшкодовується винною особою. Разом із тим позивач не довела, що в діях відповідача має місце винна поведінка, наслідком якої позивачу спричинена шкода.

При цьому апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

При прийнятті до провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційної скарги ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року ОСОБА_4 було відстрочено сплату судового збору в розмірі 4 677 грн 12 коп., який підлягає стягненню при постановленні даної ухвали.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, та ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 4 677 (чотири тисячі шістсот сімдесят сім) грн 12 коп. за подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

О.В.Кадєтова