Справа № 344/2608/17
Провадження № 2/344/1948/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

16 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про відібрання малолітньої дитини, стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суд з позовом доОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про відібрання малолітньої дитини, стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08.07.2003 року. Від даного шлюбу народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя у них не склалося і рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.11.2010 року шлюб між ними розірвано, малолітню дочку ОСОБА_4 залишено проживати з матір'ю. Крім того рішенням суду від 11.11.2010 року присуджено стягнувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно до досягнененя дитиною повноліття. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2014 року збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 до 600 грн. щомісячно до досягнення дотиною повноліття. Висновком № 7445 по перевірці матеріалів зареєстрованому в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Івано-Франківського ВП ГУПН в Івано-Франківській області № 31911, 31918 від 07.09.2016 року підтверджується, що 09.08.2016 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, житель АДРЕСА_1, самовільно забрав від ОСОБА_1 їхню неповнолітню дитину ОСОБА_4 та утримує її у себе вдома без згоди на те позивачки. Відповідач не відпускає дитину проживати з матір'ю, категорично забороняє спілкуватися, змінивши номер телефону, негативно настроює дочку проти матері. Фактично дитина не проживає з батьком, а проживає у матері ОСОБА_2, яка є особою пенсійного віку. Відповідач має іншу сім'ю та маленьку дитину і проживає окремо від їхньої спільної дитини. Крім того, їхня спільна дитина ОСОБА_4 знаходиться без відповідного догляду, у неї погіршилася успішність у навчанні, поведінка у школі та погіршилися стосунки з однокласниками. Дочка ОСОБА_4 з дозволу відповідача припинила відвідувати репетитора та різноманітні гуртки, які відвідувала коли проживала з мамою. Таким чином відповідач неналежним чином займається вихованням дочки ОСОБА_4. Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради прийнято рішення від 19.10.2016 року про доцільність визначення місця проживання дівчинки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_1. Відповідач жодне рішення не виконує та утримує дитину в себе незаконно. А тому, просить позов задоволити у повному обсязі.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві, просили позов задоволити в повному обсязі.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у судовому засіданні просила суд прийняти рішення виключно в інтересах дитини.

Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи(а.с.47, 53-55).

Згідно ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись статтями 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Тому згідно статей 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи положення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження № НОМЕР_3, виданого сьомим відділом реєстрації актів громадянського стану м.Лісобона, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.12, 13).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.11.2010 року, яке набрало законної сили 22.11.2010 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживання з матір' ю ОСОБА_1 (а.с.14).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.11.2010 року, яке набрало законної сили 22.11.2010 року, присуджено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно до досягнененя дитиною повноліття (а.с.15).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.02.2014 року, яке набрало законної сили 17.02.2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат, збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до 600 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.16-17).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17 січня 2017 року залишено без розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини (а.с.18).

У відповідь на заяву від 09 серпня 2016 року ОСОБА_1 з приводу неправомірних дій ОСОБА_2, та заяву від 10.08.2016 року ОСОБА_2 з приводу неправомірних дій ОСОБА_1 складено висновок № 7445 від 07 вересня 2016 року (а.с. 20).

Орган опіки та піклування у своєму висновку вказує на доцільність відібрання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_2 (а.с. 58-61).

Доказів на спростування наведених фактів, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

За змістом ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідачем не надано суду жодного належного і допустимого доказу на спростування позовних вимог позивачки.

А тому, виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до переконання, що позовна вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про відібрання малолітньої дитини, стягнення судових витрат є обгрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Частина перша статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. (а.с. 1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки у повному обсязі.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 150, 155, 170, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8, 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88 ЦПК України, керуючись ст. ст. 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про відібрання малолітньої дитини, стягнення судових витрат - задоволити.

Відібрати у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, його малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Передати малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_2, проживаючій в АДРЕСА_3.

Зобов"язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 передати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_2, проживаючій в АДРЕСА_3 оригінал свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, проживаючої в АДРЕСА_3 - 640 грн. 00 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідачів.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пастернак І.А.