Справа № 226/1713/17
Провадження № 2/226/687/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2017 року Димитровський міський суд Донецькой області у складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

за участю секретаря Альберті О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 міської ради,

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду в Мирнограді Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до Мирноградської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Мирноградської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, в обґрунтування якого вказала, що 03 червня 2016 року помер її батько ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: м.Мирноград Донецька область вул.Гризодубової, 96, яким померлий володів фактично прийнявши спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6, яка померла 09.08.2010 року. Позивач є єдиними спадкоємцем після смерті батька. В установлений законом шестимісячний строк позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ не зареєстрований відповідно до чинного законодавства. Таким чином, позивач позбавлена можливості у позасудовому порядку вирішити питання про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька. Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: м.Мирноград Донецька область вул.Гризодубової, 96.

Позивач до суду не зявилась, про час та місце слухання справи повідомлена у порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечувала проти розгляду справи заочно.

Представник відповідача до суду не зявився, по невідомій суду причині, про час та місце слухання справи повідомлений у порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не зявилися до суду. Враховуючи позицію позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи заочно, те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження.

Судом встановлено, що будинок, розташований за адресою: м.Мирноград Донецька область вул.Гризодубової, 96, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27 липня 1971 року, належав ОСОБА_6, яка померла 09 серпня 2010 року. Дана угода купівлі-продажу будинку була укладена між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 9-14, 17, 21).

За даними Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Мирноградської міської ради відомостей про реєстрацію житлового будинку за адресою: Донецька область м.Мирноград вул.Гризодубової, 96 за ОСОБА_6 відсутні, даний будинок належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 09.05.1953 року, посвідченого Красноармійською державною нотаріальною конторою (а.с. 15, 16).

Після смерті ОСОБА_6 будинок перейшов у спадщину до її сина ОСОБА_5, який фактично вступив у права наслідування, оскільки на момент її смерті був зареєстрований та мешкав разом з нею і продовжував мешкати в будинку після смерті матері (а.с. 5-7, 11, 20).

03.06.2016 року ОСОБА_5 помер (а.с. 22)

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: м.Мирноград Донецька область вул.Гризодубової, 96.

За даними державного нотаріуса ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, наданими станом на 10 жовтня 2017 року, на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5, померлого 03.06.2016 року, 12.08.2016 року відкрита спадкова справа за заявою про прийняття спадщини за законом від імені доньки померлого ОСОБА_1, інша його донька ОСОБА_8 надала відмову від прийняття спадщини на користь своєї сестри ОСОБА_1. Заповіти від імені ОСОБА_5 не посвідчувалися. На майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, померлої 09.08.2010 року спадкова справа не відкривалась, заповіти від її імені не посвідчувались (а.с. 29-31).

На звернення позивача до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5, померлого 03.06.2016 року та бабусі ОСОБА_6, померлої 09.08.2010 року позивачу було відмовлено з причини того, що позивачем не надано документу, що підтверджує державну реєстрацію права власності на будинок, розташований за адресою: Донецька область м.Мирноград вул.Гризодубової, 96 (а.с. 8).

Дослідивши докази по справі суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зважаючи, що ОСОБА_6 придбала спадковий житловий будинок на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, в неї виникло право власності на зазначений житловий будинок.

На підставі статті 227 ЦК УРСР в редакції Закону 1963 року, договір купівлі-продажу жилого линку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно зі статтею 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-1V «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Враховуючи наведені обставини, а також той факт, що на даний час втрачена будь-яка можливість іншим, ніж у судовому порядку чином вирішити питання про належність позивачу будинку з господарськими будівлями і спорудами, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власностi на спірний будинок.

На пiдставi ст.ст.328, 392, 1261 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57, 174, 209, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Мирноградської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 46,3 м2, в тому числі житловою 17,9 м2, розташований за адресою: м.Мирноград Донецька область вул.Гризодубової, 96, який залишився після смерті ОСОБА_5, померлого 03.06.2016 року.

Заочне рішення може бути переглянуто Димитровським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Петунін