АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В АЛ А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05.07.2017 у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.07.2017 заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду.

Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1, ним подана апеляційна скарга, в якій він посилається на незаконність оскаржуваної ухвали, як такої, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Заявник вказує на те, що ним було надано до суду першої інстанції всі необхідні документи для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме визнання того, що він у 1986 році був відряджений з постійного місця роботи в зону Чорнобильської катастрофи без загальнообов'язкового державного страхування від нещасного випадку на виробництві. Суд першої інстанції залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, виходив з того, що із вказаної заяви вбачається спір про право, але заявник з таким висновком не погоджується, та вважає, що вказана ухвала порушує його права передбачені ст. 234 ЦПК України, ст. ст. 3, 15 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати ухвалу першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його заяву.

Справа № 752/15375/16-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/9162/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, та просив її задовольнити.

Представник Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації - ГалюкЮ.Г. заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив визнати, що заявник при відрядженні у зону радіаційної катастрофи не страхувався від радіаційного опромінювання всупереч вимогам Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на постійному місці роботи ні в зоні радіаційної катастрофи.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2017 відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.07.2017 заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з положень ч. 4 ст. 256 ЦПК України, оскільки вважав, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи для підтвердження або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до вимог п.1 ч.4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Разом з цим, встановлення факту, відрядження заявника у зону радіаційної катастрофи без здійснення страхування від радіаційного опромінювання всупереч вимогам Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», фактично пов'язане із можливим порушенням прав заявника в частині здійснення нарахувань за нормами вказаного вище Закону, а також є пов'язаними із встановленням та отриманням ним фактично професійного захворювання внаслідок відряджень у зону Чорнобильської катастрофи. А тому встановлення такого факту є таким, що пов'язане з наступним вирішенням спору про право на гарантовані державою виплати.

Таким чином, фактично між заявником і заінтересованими особами існує спір про право на пільги як учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. А справи про встановлення фактів участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також статусу ліквідатора, в свою чергу, не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Аналізуючи дані вимоги та враховуючи роз'яснення, які містяться у вказаній вище постанові Пленуму Верховного Суду України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки з неї вбачається спір про право, який належить розглядати в порядку позовного провадження..

ОСОБА_1 вправі звернутися до суду з відповідними вимогами в порядку позовного провадження, а тому доводи апеляційної скарги щодо позбавлення заявника права на судовий захист є необґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 на підставі ч. 4 ст. 256 ЦПК України, вказані висновки доводами апеляційної скарги не спростовуються.

В порядку ст. 307 ч. 2, ст. 312 ч. 1 п. 2 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311-315, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05.07.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: