Справа № 573/2011/17
Номер провадження 2/573/761/17
07 грудня 2017 року м. Білопілля
Білопільський районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді Терещенко О.І.,
з участю секретаря Кислої Ю.М.,
розглянув заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та примусове зняття з реєстрації,
04 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить кімната №61 у будинку №7 по вул. Макаренка в м. Білопілля Сумської області. У вказаній кімнаті з 13 грудня 2013 року зареєстрована ОСОБА_2, яка фактично не проживає у ній з дня реєстрації. В добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач відмовляється. Її реєстрація в кімнаті порушує права позивача, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Тому позивач звернулася з даним позовом до суду та просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в її кімнаті та примусово зняти її з реєстраційного обліку.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, причин неявки суду не повідомила, хоча належним чином була сповіщена про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою позивача та за наявними в справі доказами.
Повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить кімната №61 у будинку №7 по вул. Макаренка в м. Білопілля Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 7, 9).
У належній позивачу на праві власності кімнаті з 13 грудня 2013 року зареєстрована ОСОБА_2, відповідач по справі, що підтверджується довідкою «Обєднання співмешканців гуртожитку-2009» від 03 жовтня 2017 року (а. с. 8, 32).
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).
У відповідності до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Аналогічне положення містить і ст. 150 ЖК України.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Відповідач ОСОБА_2 не є членом сімї позивача, не є власником або наймачем житлової кімнати, яка належить на праві власності позивачу, в судове засідання не зявилася, заперечення проти позову суду не надала.
Стосовно позовної вимоги про зняття з реєстрації відповідача, то дана вимога є передчасною і заявлена не до належного відповідача, тому в її задоволенні суд вважає за необхідне позивачу відмовити.
Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягнення на користь позивача судові витрати в сумі 640 грн. за сплачений ним при зверненні з позовом судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 16, 60, 88, 209, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловою кімнатою №61 в будинку №7 по вулиці Макаренка в місті Білопілля Сумської області.
ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позовної вимоги про зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку.
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в сумі 640 грн. на користь ОСОБА_1.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Білопільського районного суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя