АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Кулікової С.В.

суддів Кравець В.А., Лапчевської О.Ф.

при секретарі Потапьонок К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Київського міського центру зайнятості на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

Справа № 755/7685/17
Апеляційне провадження: №22-ц/796/12046/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кулікова С.В.
встановила:

у травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів у розмірі 4 860 грн. 62 коп.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначав, що у Дніпровському районному центрі зайнятості Київського міського центру зайнятості (на підставі положень Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття») з 19 листопада 2014 року по 3 квітня 2015 року та з 16 квітня 2015 року по 7 липня 2015 року відповідач перебувала на обліку, як безробітна та отримувала допомогу по безробіттю з 26 листопада 2014 року по 3 квітня 2015 року та з 16 квітня 2015 року по 7 липня 2015 року.

Для отримання статусу безробітного відповідач 19 листопада 2014 року подала заяву з проханням надати статус безробітного, в якій, зокрема зазначила, що вона не є суб'єктом підприємницької діяльності.

Позивач стверджував, що в процесі звірки було отримано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, з якого вбачається, що реєстрація припинення підприємницької діяльності відповідача вчинена лише 7 квітня 2015 року, тобто на момент звернення до центру зайнятості 19 листопада 2014 року відповідач була зареєстрована як фізична особа підприємець, тому не мала права на отримання статусу безробітного.

Вказуючи, що приховування відповідачем інформації про те, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець, призвело до безпідставного надання їй статусу безробітного, та незаконного отримання допомоги по безробіттю у розмірі 2 300 грн. 41 коп.

Крім того, в період перебування на обліку, відповідач проходила навчання за програмою «Менеджер зовнішньоекономічної діяльності з курсом іноземної мови» з 8 грудня 2014 року по 5 березня 2015 року, вартість яких становить 2 560 грн. 21 коп.

Посилаючись на частини 2 і 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», позивач вказував, що відповідач повинна повернути кошти у розмірі 4 860 грн. 62 коп. (вартість навчання та сума отриманої допомоги по безробіттю), про що листом № 3840-01/24 від 31 липня 2015 року її було повідомлено, але на даний час кошти відповідачем не повернуті.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року в позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Київський міський центр зайнятості просить скасувати рішення та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Позивач посилається на неповне з'ясування всіх фактичних обставин справи та неналежну оцінку наданих суду доказів, оскільки судом приймались лише докази відповідача, а належним чином надані докази позивача до уваги не брались.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Київського міського центру зайнятості, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення відповідача ОСОБА_1. яка просила рішення суду залишити без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу позивача такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено що 19 листопада 2014 року та 16 квітня 2015 року ОСОБА_1. зверталась до Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві із заявами, в яких просила зареєструвати її як безробітну відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У вказаних заявах ОСОБА_1 зазначила, що пенсію на пільгових умовах та за вислугу років вона не отримує, не є суб'єктом підприємницької діяльності, не отримує заробітку або інших передбачених законодавством доходів, компенсації, не є фермером чи членом фермерського господарства, не навчається на денній формі навчання (а.с. 3, 4).

Як убачається із Витягу з наказів про прийняття рішення по особі: ОСОБА_1 ПК №00001, наказом Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві від 18 липня 2015 року №НТ150416 ОСОБА_1 поновлено статус безробітної та поновлено допомогу по безробіттю з 16 квітня 2015 року по 3 грудня 2015 року.

Наказом від 7 липня 2015 року №НТ150707, ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю з 7 липня 2015 року у зв'язку з призначенням виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості та припинено реєстрацію як безробітної (а.с. 5).

Згідно довідки-розрахунку від 31 липня 2015 року №3839-05/24 Дніпровського районного центру зайнятості, сума коштів яка підлягає поверненню ОСОБА_1 отриманих в якості допомоги по безробіттю, складає 2 300 грн. 41 коп. (а.с. 8).

Відповідно до листа Київського міського центру зайнятості від 14 липня 2015 року №07-7180, вартість навчання ОСОБА_1 у НПУ ім. М.П.Драгоманова за навчальною програмою «Менеджер зовнішньоекономічної діяльності з курсом іноземної мови» згідно додаткового договору №603 від 28 листопада 2014 року за період з 8 грудня 2014 року по 5 березня 2015 року складає 2 560 грн. 21 коп. (а.с. 9).

Наказом Дніпровського районного центру зайнятості від 8 липня 2015 року №346 доручено направити листа ОСОБА_1 для добровільного повернення коштів виплачених в якості допомоги по безробіттю (а.с. 10,11).

Вказаний лист адресований ОСОБА_1 повернувся за закінченням терміну зберігання (а.с. 12).

Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідач в період отримання допомоги по безробіттю була зареєстрована, як суб'єкт підприємницької діяльності та приховала дану обставинну, що призвело до неправомірного нарахування допомоги по безробіттю у сумі 2 300 грн. 41 коп. та сплати за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного страхування України вартості навчання відповідача у розмірі 2 560 грн. 21 коп.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог Київського міського центру зайнятості. За висновком суду у діях ОСОБА_1 при зверненні із заявою про надання статусу безробітного від 19 листопада 2014 року був відсутній умисел приховати свій статус суб'єкта підприємницької діяльності, наявність якого є обов'язковою умовою для застосування наслідків передбачених ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» щодо стягнення виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг. 24 грудня 2002 року з метою припинення своєї підприємницької діяльності ОСОБА_1 подала до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва відповідну заяву та з того часу жодних повідомлень відносно підприємницької діяльності не отримувала. Відповідач вважала, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, а тому вказала у заяві про надання статусу безробітного від 19 листопада 2014 року відомості, що не є суб'єктом підприємницької діяльності та ніякого доходу не має. Відповідно до податкових декларацій про майновий стан і доходи ОСОБА_1 з 1 січня 2003 року звітність про дохід від підприємницької діяльності не надходила.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було призначено допомогу по безробіттю у відповідно до п.п. 2,4 ст. 22, п. 2 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п.п. 2.7., 2.9. «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» у розмірі, установленому законодавством.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

В заяві до Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві від 19 листопада 2014 року ОСОБА_1 зазначила недостовірні дані, що вона не є суб'єктом підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об'єднання, професійної спілки, її організації або об'єднання, політичної партії, організації роботодавців, об'єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

При зверненні до Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві із заявою про надання статусу безробітного ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте зазначила, що не є суб'єктом підприємницької діяльності.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 15 липня 2015 року, відомості про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 були внесені на підставі поданої повторно заяви лише 7 липня 2015 року (а. с. 6-7).

Заперечуючи проти позову Київського міського центру зайнятості, ОСОБА_1 посилалась на те, що 24 лютого 2002 року подала до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва заяву про припинення підприємницької діяльності. Разом з тим, до компетенції податкових органів не віднесене питання державної реєстрації припинення підприємницької діяльності. Таким чином, статус підприємця ОСОБА_1 мала до 7 липня 2015 року.

Приховування ОСОБА_1 інформації, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець призвело до безпідставного надання їй статусу безробітного та отримання відповідної допомоги. Наявність або відсутність у відповідача умислу приховати свій статус суб'єкта підприємницької діяльності не має правового значення для вирішення спірних правовідносин, а відтак позовні вимоги Київського міського центру зайнятості про стягнення з ОСОБА_1 2 300 грн. 41 коп., виплачених їй як допомога по безробіттю, та 2 560 грн. 21 коп. витрат на її навчання є законними та обґрунтованими.

На підставі викладеного, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову Київського міського центру зайнятості.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру матеріальну шкоду у розмірі 4 860 грн. 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати у сумі 640 грн. 00 грн., за подання до суду позовної заяви та 704 грн. 00 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 1 344 грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: