Справа №705/2485/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2017 року

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Коваль А.Б., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу ОСОБА_2 рухоме та нерухоме майно, у межах заявлених позовних вимог.

Заявник ОСОБА_1 у своїй заяві зазначив, що необхідність забезпечення позову обумовлюється тим, що відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобовязань, а вчинення дій, метою яких є ухилення від повернення боргу, унеможливить виконання рішення суду про стягнення боргу, оскільки у відповідача не буде майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до вимог п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду. Закон не покладає на заявника обовязку зазначати/надавати в заяві докази щодо можливості реалізації майна відповідачем. Заявник виходить з припущення про ймовірність таких дій і не зобовязаний подавати суду такі докази.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи те, що між сторонами існує спір стосовно стягнення значної суми заборгованості, заявлені позивачем види забезпечення позову відповідають заявленим позовним вимогам, а не вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що належать відповідачу, може утруднити виконання рішення суду, у випадку прийняття його на користь позивача, суд вважає за необхідне заяву про забезпечення позову задовольнити.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст.ст.151-154 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_2 (02.07.1962р.н., паспорт серії НС 098759, виданий Уманським МВ УМВС України у Черкаській області 30.05.1996 року, ІПН НОМЕР_1), у межах заявлених позовних вимог.

Копію ухвали про забезпечення позову направити для виконання до Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції (пров. Тихий, 3а, м. Умань Черкаська область, 20300).

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги Апеляційному суду Черкаської області через суд першої інстанції.

Суддя А.Б. Коваль