Справа № 653/2662/17
Провадження № 2/653/1015/17
РІШЕННЯ

іменем України

(ЗАОЧНЕ)

30 листопада 2017 року

Генічеський районний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Митрохіної К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач або ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 31 липня 2014 року у розмірі 14155,16 грн., та судові витрати у сумі 1600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 31 липня 2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300,00 грн., у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконав зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 31 травня 2017 року за ним утворилась заборгованість у сумі 14155,16 грн., яку позивач просить стягнути на його користь разом з витратами по оплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 був повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином (згідно поштового повідомлення, яке повернулось до суду, виклик отримав 28 листопада 2017 року) до судового засідання не зявився, і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки, суд ухвалив, слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 224 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно з заявою б/н від 31 липня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, за яким, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Погашення кредиту повинно здійснюватись щомісячними платежами.

Підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н від 31 липня 2014 року, відповідач погодився, що ця «Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг» разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», також «Тарифами» складає договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі та в обумовлений в договорі термін. У свою чергу відповідач свої зобовязання не виконує, допускаючи прострочення платежів, у звязку з чим, станом на 31 травня 2017 року має перед Банком заборгованість у розмірі 14155,16 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 294,20 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 9610,71 грн., заборгованість за пенею 3100,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (відсоткова складова) 650,25 грн.

У той же час, суд частково погоджується з даним розрахунком виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 546, ч. 3 ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою (штраф, пеня). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14цс, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладався сторонами 31 липня 2014 року, відповідач після отримання кредиту у сумі 300,00 грн. зобов'язання за кредитним договором не виконав. Останній платіж щодо погашення суми заборгованості здійснив 31 липня 2014 року. Тому, оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з 31 липня 2014 року, а до суду позивач звернувся лише 10 серпня 2017 року, то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня предявлення позову.

Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача має бути стягнута пеня у сумі 1000,00 грн.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача штрафів: 500 грн. - штраф (фіксована складова), 650,25 грн. - штраф (процентна складова) суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до кредитного договору, при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Аналізуючи вище вказані вимоги, суд приходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання - прострочення виконання грошового зобов'язання, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За таких обставин, в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача штрафів має бути відмовлено.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 дійсно не виконав зобовязання за договором від 31 липня 2014 року, а тому вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 294,20 грн., заборгованості по процентам 9610,71 грн. та заборгованості за пенею у сумі 1000,00 грн., підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1232,48грн.

Керуючись ст. ст. 212-215, 224-228 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь: Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рах. № 3111, МФО № 305299 заборгованість за Кредитним договором № б/н від 31 липня 2014 року у розмірі 10904 (десять тисяч девятсот чотири) грн. 91 коп., що складається: - 294,20 грн. заборгованість за кредитом; 9610,71 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1000,00 грн. заборгованість за пенею.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь: Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рах. № 3111, МФО № 305299 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1232 (одна тисяча двісті тридцять дві) грн. 48 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, або складання в повному обсязі.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Генічеського районного суду ОСОБА_2