УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Маляренка А.В., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 21 листопада 2002 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 У період шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які весь час проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляються від покладеного на нього обов'язку щодо утримання дітей, та сплаті додаткових витрат на лікування старшої доньки. З урахуванням наведеного, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в сумі 2 500 грн щомісячно, а також суму додаткових витрат на ОСОБА_5 в розмірі 3 тис. грн щомісяця до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 27 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі Ѕ частки з усіх видів його доходів, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 травня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на лікування доньки - ОСОБА_5 в розмірі 500 грн щомісячно.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткових витрат на лікування неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 грн щомісячно змінено та в цій частині ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на лікування неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з 17 травня 2016 року. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині стягнення з нього додаткових витрат на лікування доньки, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов в частині стягнення з ОСОБА_4 додаткових витрат на дитину ОСОБА_5 в сумі 500 грн щомісяця, виходив із того, що позивачем не доведено необхідності стягнення витрат у більшому розмірі, а також не подано доказів про необхідність понесення витрат на лікування дитини в майбутньому.

Апеляційний суд, покладаючи на ОСОБА_4 обов'язок по сплаті додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 1 500 грн до досягнення нею повноліття, виходив із того, що ОСОБА_5 є хворою дитиною, що потребує особливого догляду та лікування, що в свою чергу обумовлює додаткові витрати її матері, яка проживає з хворою дитиною та піклується про неї, на лікування та медичне обслуговування хворої дитини.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 21 листопада 2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні.

Відповідач не проживає з дружиною та дітьми, залишив сім'ю і винаймає для себе квартиру по вул. Червоної Калини, 58/259, у м. Львові.

Відповідач працює в ДП «Безпека та охорона» ТОВ «Замок» та стабільно отримує заробітну плату, його дохід в ДП «Безпека та охорона» ТОВ «Замок» за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року склав 21 337 грн 21 коп., що підтверджується відповідною довідкою про заробітну плату, а за період з 1 січня 2016 року по 30 червня 2016 року - 12 570 грн, що підтверджується відповідною довідкою про заробітну плату.

Крім цього, судом також установлено, що відповідач працює по сумісництву у ТОВ «Замок», де також стабільно отримує заробітну плату. Згідно довідки про доходи його дохід за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року склав 10 584 грн 92 коп., а за період з 1 січня 2016 року по 30 червня 2016 року його дохід склав 7 051 грн 42 коп.

З урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/2 частки з усіх видів його доходів до досягнення дітьми повноліття.

Судові рішення в зазначеній частині до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК України).

Судом установлено, що донька сторін ОСОБА_5, протягом багатьох років має незадовільний стан здоров'я - викривлення хребта, вона потребує постійного нагляду лікарів, спеціальних засобів догляду, медикаментів, лікувальної коригуючої гімнастики, тощо. Окрім цього, ОСОБА_5, потребує лікування в гастроентерології.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Так, додані в судах попередніх інстанцій фіксальні чеки про купівлю медичних препаратів для лікування ОСОБА_5, медичні призначення лікарів, вказують на необхідність вжиття заходів щодо лікування дитини.

Суд першої інстанції вирішуючи спір в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, та стягнув з ОСОБА_4 на користь позивача по 500 грн додаткових витрат щомісяця на утримання дитини до досягнення нею повноліття, виходячи із того, що батько зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дітей. При цьому визначаючи розмір додаткових витрат, місцевий суд врахував захворювання доньки та витрати на їх лікування, витрати на розвиток її здібностей, матеріальний і сімейний стан сторін та те, що відповідач має постійне місце роботи, сплачує аліменти за рішенням суду на утримання двох доньок.

Апеляційний суд, збільшуючи розмір стягнутих додаткових витрат на утримання доньки з 500 грн до 1 500 грн належним чином не обґрунтував необхідність стягнення зазначеної суми, якими доказами підтверджується необхідність стягнення коштів у такому розмірі та можливості відповідача надавати допомогу у визначеному судом розмірі. При цьому, апеляційний суд у рішення послався на те, що відповідач можливо має прихований дохід, оскільки винаймає квартиру у м. Львові, оренда якої складає 3 500 грн на місяць. Зазначені доводи апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року в частині позову позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини скасувати, та залишити в цій частині в силі рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 липня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є.Червинська
Судді:І.М. Завгородня
В.М. Коротун
А.В. Маляренко
О.В. Попович