Справа № 212/7056/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 травня 2017 року м. Кривого Рогу Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Пустовіт О.Г.,

при секретарі - Гарасюта Л.К.,

розглянувшибез присутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_1 цивільну справу за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за розпискою від 10.07.2015 в сумі 4 000,00 гривень.

На підтвердження вимог вказала, що 10 липня 2015 року між нею та відповідачкою ОСОБА_4 був укладений письмовий Договір позики, а саме складена розписка, згідно якої вона передала ОСОБА_3 у борг грошові кошти в сумі 4 000,00 гривень. Дані грошові кошти ОСОБА_3 взяла на власні потреби, строком до 10 жовтня 2015 року.

Однак своєчасно відповідачка грошові кошти не повернула, ухиляється від взятих на себе зобов'язань, тому ОСОБА_2 змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить стягнути з відповідачки основну суму боргу та судові витрати по справі.

Позивачка ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила, у звязку з чим суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

З матеріалів справи вбачається, що 10 липня 2015 року між позивачкою ОСОБА_2 була складена розписка, згідно якої вона передала ОСОБА_3 у борг грошові кошти в сумі 4 000,00 гривень. Дані грошові кошти ОСОБА_3 взяла на власні потреби, строком до 10 жовтня 2015 року, оригінал розписки долучено до матеріалів справи.

Викладені обставини свідчать про те, що між сторонами виникли договірні відносини у вигляді договору позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підставі матеріалів справи встановлено, що сторони уклали договір позики в письмовій формі відповідно до ст. 1047 ЦК України.

Таким чином, позивач виконав умови вказаного договору позики - передав відповідачці грошові кошти, що підтверджується Договором позики, проте остання умови договору не виконала, оскільки суму боргу у зазначені строки не повернула.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд приходить до висновку, що дії позивача щодо пред'явлення вимоги про повернення позики є правомірними, і позика має бути повернена позичальником.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Таким чином, позивачка довела, і це встановлено судом, що 10 липня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідачка ОСОБА_3 взяла у борг грошові кошти, тому повертати повинна грошові кошті у такій самій сумі. До теперішнього часу вона не вжила ніяких заходів для погашення боргу.

Таким чином, аналіз приведених вище доказів в сукупності, які суд вважає допустимими, достатніми та достовірними, вивчивши та дослідивши всі надані докази в сукупності та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому стягненню з відповідачки на користь позивачки також підлягають витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 гривень та витрати за надання правової допомоги у сумі 500,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 192, 525, 625, 626, 1046-1050 Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218, 224-232 Цивільного процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, інн НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 заборгованість за Договором позики - розпискою від 10 липня 2015 року в сумі 4 000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, інн НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті в сумі 1 051,20 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: О. Г. Пустовіт