22-ц/775/419/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Щербіна А.В. Категорія 59 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Баркова В.М., Мироненко І.П.

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2016 року у цивільній справі за поданням головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_4 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИЛА :

23 грудня 2016 року головний державний виконавець Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_4 звернулась до суду із поданням, узгодженим із начальником відділу ОСОБА_5, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2016 року подання головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУ юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України задоволено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанцій, представник за довіреністю ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу від 23.12.2016 року скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Лівобережного ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. В скарзі зазначає, що судом було постановлено ухвалу з порушенням ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оскільки ухилення ним від виконання заочного рішення від 23.06.2016 року державним виконавцем не підтверджене.

У відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_2 і головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_4, які повідомлені про час та місце розгляду справи в апеляційному суді й надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно вимог ст.312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Судом встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11.03.2016 року (а.с.35).

На підставі рішення було видано виконавчий лист № 2/265/870/16 від 23 червня 2016 року, який пред'явлено на виконання в Лівобережний ВДВС міста Маріуполя (а.с.44)

26 серпня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.45).

23 грудня 2016 року виконавець звернувся до суду з поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с.43).

Державний виконавець вказував в поданні, і це підтверджується матеріалами справи, що з адреси реєстрації - місто Маріуполь, вулиця Азовстальська, 158 б, кв.147 - боржник знятий за рішенням суду від 13.06.2016 року. Згідно з довідкою з поліції Чеської Республіки, ОСОБА_2 надано право на постійне мешкання на території Чеської Республіки з 12 червня 2006 року та одночасно призначено статус резидента. Згідно з довідкою та актом КСН «Жемчужний», ОСОБА_2 не проживає в Маріуполі, а постійно проживає на території Чеської Республіки. Також в матеріалах виконавчого провадження мається заява від ОСОБА_2 про дозвіл на виїзд дітей за межі України від 21.10.2016 року, засвідчена віце-консулом Консульства України в Брно (Чеська Республіка), в якій зазначається тимчасове мешкання боржника в Чеській Республіці: м.Пардубіце-Огразеніце, вулиця Семтінська, будинок 56 (а.с.46-53). Згідно з розрахунком відділу ДВС борг по виконавчому листу про стягнення аліментів станом на 01 січня 2017 року становить 5437, 00 гривень.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник свідомо ухиляється від добровільного виконання рішення суду, тому є законні підстави для задоволення подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну», громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Згідно з п. 5, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

З аналізу зазначеної норми матеріального закону витікає, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобов'язань, але і факт ухилення від їх виконання, а також наявність паспорту для виїзду за кордон.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання судового рішення, як того вимагають правила ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

В обгрунтування доводів апеляційної скарги представником ОСОБА_2 ОСОБА_3 надано копії квитанцій, які підтверджують регулярну сплату ним на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей за період з 19.02.2016 року по 12.05.2017 року (а.с.99-122), тобто аліменти сплачувались ОСОБА_2 до ухвалення заочного рішення про стягнення з нього аліментів та протягом усього часу систематично.

Отже, звертаючись до державного виконавця з вимогою примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, таких відомостей стягувач державному виконавцю не надавала.

Враховуючи зазначені обставини та відсутність доказів, які б свідчили про факти умисного ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для вжиття заходів для виконання рішення у вигляді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Керуючись ст.ст. 303,307,312,313-315ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2016 року скасувати та постановити нову.

У задоволені подання головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУ юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

ОСОБА_1

ОСОБА_7

ОСОБА_8