22-ц/775/838/2017(м)
Категорія 59 Головуючий у 1-й інстанції Мельник І.Г.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

секретаря Брежнєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради на рішення Орджонікідзевсього районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18 жовтня 2017 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (надалі - УСЗН) звернулось до суду з даним позовом посилаючись на те, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в УСЗН як одержувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. При перевірці обґрунтованості виплат з'ясувалося, що відповідач має у власності квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки порядок надання щомісячної адресної допомоги виключає можливість отримання цієї допомоги особами, які мають житло в населеному пункті на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 надмірно виплачену допомогу в сумі 15 906 грн. 30 коп.

Рішенням Орджонікідзевсього районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18 жовтня 2017 у задоволені позовних вимог УСЗН до ОСОБА_2 відмовлено.

В обґрунтування вказує, що суд не врахував положення розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», зі змінами від 02 грудня 2015 року №1276-р. Наявність у відповідача у власності житла на території підконтрольній Українській владі та в місті де органи державної влади виконують всі свої зобов'язання в повному обсязі є причиною виникнення переплати виплачених за період з 20 жовтня 2014 року по 10 квітня 2015 року та з 24 квітня 2015 року по 23 жовтня 2015 року сум допомоги.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без участі їх представника, доводи апеляційної скарги підтримують у повному обсязі.

Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності осіб, що не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія судів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 має статус особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а саме з міста Донецька до міста Селидове Донецької області, , а з серпня 2015 року до міста Маріуполя, що підтверджується довідкою УСЗН № від 19 жовтня 2015 року (а.с.41).

20 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до УСЗН Селидівської міської ради із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.11).

В заяві відповідач надала письмову інформацію про відсутність в неї та членів сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Своєю заявою від 28 квітня 2015 року відповідач засвідчила про відсутність обставин щодо змін в сім'ї, які впливають на призначення адресної грошової допомоги (а.с.9).

На підставі цих заяв рішенням УСЗН Снлидівської міської ради від 21 жовтня 2014 року ОСОБА_2 була призначена допомога у розмірі 1326 грн. на період з 20 жовтня 2014 року по 19 квітня 2015 року; рішенням від 02 червня 2015 року допомога у розмірі 1326 грн. на період з 24 квітня 2015 року по 23 жовтня 2015 року (а.с.8,10).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) має у власності 1/1 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Разом з тим, згідно копії свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 листопада 2008 року реєстраційний №25471095 право приватної спільної сумісної власності у розмірі 1/1 частки на квартиру АДРЕСА_1 за реєстровано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 (після укладення шлюбу 11 липня 2009 року прізвище змінено на ОСОБА_2) на підставі свідоцтва про право на житло НОМЕР_1 від 09 жовтня 2008 року, виданого Селидівської біржею нерухомості (а.с.72,75).

Рішенням начальника УСЗН Селидівської міської ради від 22 вересня 2016 року з ОСОБА_2 утримано занадто отриманні кошти допомоги за період з 20 жовтня 2014 року по 23 жовтня 2015 року у розмірі 15 906 грн. 30 коп. у зв'язку з тим, що заявницею надана недостовірна інформація, що впливає на призначення адресної допомоги, а саме наявність житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції (а.с.5,6).

Відмовляючи УСЗН у позові про стягнення з ОСОБА_2 надмірно отриманих коштів державної допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має житло в м.Селидове Донецької області, тобто у районі де проводиться антитерористична операція, а тому, отримана ОСОБА_2 щомісячна адресна допомога виплачена їй обґрунтовано і підстав для стягнення цих коштів на рахунок позивача немає.

З таким висновком колегія суддів не може не погодитись, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до Указу в.о. Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Частиною 2 ст.1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлює, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України « від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

При цьому, ч.1 цієї статті передбачає, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України « від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року №33/6/а, Донецька і Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операції з 07 квітня 2014 року.

Відповідно до п.5 ст.11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Кабінет Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

30 жовтня 2014 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого, місто Селидове (Селидівська міська рада) включено до вказаного переліку (п.22 переліку).

Проте дію цього розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р, в якому не зазначено підстави його прийняття.

02 грудня 2015 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р знову затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого місто Селидове (Селидівська міська рада) також включено до вказаного переліку (п.22).

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 січня 2014 року встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Порядок надання державної допомоги внутрішньо переміщеним особам визначається Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (далі Порядок №505).

Відповідно до п.2 Порядку, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць знаття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пунктом 6 Порядку №505, редакція якого змінювалася за період виникнення спірних правовідносин - з 25 листопада 2014 року по 29 листопада 2016 року - визначалися випадки, коли грошова допомога не призначається, зокрема у разі: коли будь-хто з членів сім'ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції (редакція від 23 жовтня 2014 року).

Така редакція діяла до 24 квітня 2015 року, а за змінами внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року №212, він був викладений так: «будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення», при цьому слова «у володінні» замінені словами «у власності».

Постановою від 08 квітня 2015 року №257 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505», що набула законної сили 15 травня 2015 року, у назві та тексті Порядку слова «територія України та райони проведення антитерористичної операції» в усіх відмінках замінені словами «територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення» у відповідному відмінку.

Нову редакцію п.6 Порядку №505 про те, що грошова допомога не призначається, якщо будь-хто із членів сім'ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції), має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану, було викладено тільки після внесення змін відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року №370.

З матеріалів справи вбачається, що допомога відповідачу виплачувалася до листопада до листопада 2015 року, тобто до внесення змін у вказану постанову в частині щодо обмежень виплат у разі розташування належного житла на території населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Тому доводи апеляційної скарги, що відповідач не мала права на грошову допомогу, оскільки приховала факт наявності у неї частки квартири АДРЕСА_1, розташованої в районі, де органи державної влади в повному обсязі здійснюють свої повноваження, є неспроможними.

Відповідно до п.12 Порядку №505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Оскільки райони проведення антитерористичної операції чітко визначені діючим на час виникнення спірних правовідносин розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та 02 грудня 2015 року №1275-р, і відповідач ОСОБА_2 зазначила в своїх заявах про відсутність у будь-кого з членів сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, то наведене не свідчить про приховування нею будь-якої інформації, яку належало повідомити позивачу і яка могла вплинути на призначення грошової допомоги.

Будь-яких доказів того, що у ОСОБА_2 або членів її сім'ї наявне житло, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, позивачем не надано.

Що стосується посилань позивача в апеляційній скарзі на застосування до спірних правовідносин розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», до якого не включено місто Селидове Донецької області, то наведене може бути взято до уваги лише до тих правовідносин, які виникли після 31 травня 2017 року, коли було внесено відповідні зміні до Порядку №505.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга УСЗН підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради відхилили.

Рішення Орджонікідзевсього районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева