Справа № 139/483/17 Провадження № 22-ц/772/2424/2017Головуючий в суді першої інстанції Тучинська Н. В.
Категорія 5Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14.08.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача Вербовецька сільська рада, про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2017 року позивач звернулась в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, із права власності на дві земельні ділянки площею 3,2768 га та 3,4730 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Позивачем зазначено, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, однак під час звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини їй стало відомо, що 12.09.2016 року ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений секретарем Вербовецької сільської ради ОСОБА_6, яким останній заповів одну земельну ділянку площею 3,4730 га їй, а іншу - ОСОБА_3. Вважає, що заповіт від імені ОСОБА_5 не відповідає чинному законодавству, оскільки був підписаний не заповідачем, отже, не відповідає дійсній волі спадкодавця, а тому просила визнати даний заповіт недійсним.

В ході судового розгляду уточнювались позовні вимоги, зокрема щодо збільшення підстав для визнання заповіту недійсним, і ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14.08.2017 року позовну заяву про визнання заповіту недійсним в частині підстави, що підпис у заповіті вчинений не заповідачем, залишено без розгляду.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14.08.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 29.09.2017 року судове засідання у справі проводилось в режимі відеоконференції, особу представника ОСОБА_2 було встановлено відповідною службовою особою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Представник Вербовецької сільської ради судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, при цьому подано заяву про розгляд справи у його відсутність.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем не доведено невідповідності оскаржуваного заповіту вимогам закону, зокрема: вимогам ч. 1-3, ч. 5 ст. 203, ч. 1 ст. 1257 ЦК України.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, виданого 16.12.20 року Мурованокуриловецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницької області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, актовий запис №73.

Відповідно до заповіту від 12.09.2016 року, посвідченого секретарем Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №46, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: земельну ділянку площею 3,2768 гектара, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Вербовецької сільської ради, належну йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого Мурованокуриловецькою районною державною адміністрацією 25.10.2010 року, заповів ОСОБА_3; земельну ділянку площею 3,4730 гектара, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Вербовецької сільської ради, належну йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого Мурованокуриловецькою районною державною адміністрацією 25.10.2010 року, заповів ОСОБА_2.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 05.02.1970 року, а ОСОБА_3 - особа, з якою ОСОБА_5 прожив без реєстрації шлюбу останні 25 років життя.

Відповідно до довідки №2105 від 12.06.2017 року, виданої виконавчим комітетом Мурованокуриловецької селищної ради, останнім місцем реєстрації ОСОБА_5 був будинок АДРЕСА_2 останнім фактичним місцем проживання останнього: АДРЕСА_1. Ці обставини сторонами не оспорюються.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Вимогами ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Крім того, ч. 1 ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Звернувшись в суд, позивачем заявлено вимогу про визнання заповіту недійсним, обґрунтовану відсутністю вільного волевиявлення заповідача, однак належних доказів які б свідчили про те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, позивачем не надано.

Також, вимоги позову обґрунтовані тим, що заповіт було посвідчено не за місцем постійного проживання заповідача.

Так, положеннями ст. 37 Закону України «Про нотаріат» визначено, що у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють нотаріальні дії, зокрема посвідчують заповіти (крім секретних).

Крім того, відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Пунктом 1.2. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування передбачено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо безпідставності заявленого позову.

Викладені в апеляційній скарзі твердження про те, що спадкодавець за життя мав би звернутись в державну нотаріальну контору для складення заповіту за місцем фактичного проживання в смт. Муровані Курилівці, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки останній скористався правом щодо вибору місця посвідчення заповіту, а саме за місцем розташуванням спадкового майна.

Посилання на незастосування судом постанови Верховного Суду України №6-15249св09 від 28.04.2010 року, є безпідставними, оскільки в даному випадку при посвідченні заповіту секретар Вербівської сільської ради ОСОБА_6 правомірно керувалась вимогами ст. 37 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, чинним на момент посвідчення оскаржуваного заповіту, а також мала відповідні повноваження покладені на неї рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької сільської ради Вінницької області.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14.08.2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис С.Г. Копаничук

Згідно з оригіналом: