Справа № 755/8149/17
"30" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді Астахової О.О.,
при секретарі: Наумовій О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
30 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання та утримання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною трьох років. Після досягнення дитиною трирічного віку, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь, на утримання сина аліменти, у розмірі 5000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 10 жовтня 2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя із відповідачем не склалося. Ведення між ними спільного господарства припинено та подальше збереження сімейних відносин є неможливим. Відповідач проживає окремо, дитина проживає разом з нею. Матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надає, хоча за законом зобов'язаний його утримувати.
Крім того, позивач у зв'язку із стаціонарним навчанням у вищому навчальному закладі та доглядом за дитиною не працює, ніякого доходу для забезпечення себе та сина необхідними засобами для існування не має, перебуває на утриманні своїх батьків. Враховуючи що ОСОБА_2 працевлаштований та має можливість надавати допомогу на утримання дитини та матері до досягнення дитиною трьохрічного віку, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач просить про задоволення позову.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, зі змісту якого убачається що позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі на підставі наданих документів та виходячи із доводів, якими обґрунтовується позовна заява, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.
Згідно із ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10 жовтня 2014 року сторони зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шлюб, про що складено відповідний актовий запис №2053.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 44).
Від даного шлюбу позивач і відповідач мають спільного сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 11 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 3).
У судовому засіданні встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом із матір'ю - позивачем ОСОБА_1 Батко - відповідач у справі проживає окремо.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.
За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
За положенням ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
Як зазначено у п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Оскільки позивач зазначає, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, доказів на спростування даної обставини відповідачем не надано, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання сина, оскільки обов»язок по утриманню дітей покладено на обох батьків.
Крім того, за положенням ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Оцінюючи надані позивачем докази, суд приймає до уваги відомості з ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 26 жовтня 2017 року, відповідно до яких позивач ОСОБА_1 отримує державну та соціальну матеріальну допомогу, розмір якої становить 2580,00 грн. за квартал. Інших доходів позивач не має. Навчається у Київському національно-економічному університеті на денній формі навчання, стипендії або інших нарахувань за січень 2015 року - листопад 2017 року не отримувала (а.с. 48 - 51).
Як убачається зі змісту позовної заяви відповідач працює менеджером у ТОВ «Альянс будівельників України», заробітна плата ОСОБА_2 складає 20 000,00 грн. на місяць.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року витребувано з Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві, довідку про доходи ОСОБА_2 Проте, відомостей про розмір доходу відповідача суду не надано у зв'язку з відсутністю номера платника податків. Реєстраційний номер облікової картки відповідача на запит суду не надано з причин неможливості однозначно ідентифікувати особу. (а.с. 34, 37-38).
Згідно із ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
А відтак, суд приймає до уваги пояснення позивача, зокрема щодо матеріального забезпечення ОСОБА_2, оскільки належних і допустимих доказів на спростування даних обставин суду не надано.
З огляду на означене, суд приходить до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу і позивач має право на утримання від чоловіка до досягнення сином трирічного віку, тобто до 30.05.2018 року.
Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача на утримання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьохрічного віку, суд враховує стан здоров»я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, виходить з того, що ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу. Крім спільної дитини із позивачем, інших дітей, а також непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача не має. Обов'язок утримувати дитину покладено на обох батьків в рівній мірі, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і з відповідача на користь позивача на утримання сина необхідно стягнути аліменти у розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років.
Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 30 травня 2017 року.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Згідно із ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за двома позовними вимогами у розмірі 1280,00 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 223-225, 293, 294, 367 ЦПК України, ст.ст. 7, 24, 55, 56, 84, 150, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 30 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6).
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, аліменти на її утримання у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 30 травня 2017 року і до досягнення ОСОБА_3 трьох років (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7).
Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
В іншій частині - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2в дохід держави судовий збір у розмірі 1280,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я