У Х В А Л А

іменем україни

14 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

КафідовоїО.В., Леванчука А.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 21 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2007 року з ОСОБА_4 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно. Рішенням цього ж суду від 19 лютого 2016 року розмір аліментів було зменшено з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів його заробітку. Постановою державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 31 серпня 2016 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження при наявності заборгованості по аліментам у розмірі 33 085 грн. 57 коп.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 33 085 грн. 57 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21 листопада 2016 року, у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що стягнення заборгованості по аліментам, яка утворилася під час примусового виконання рішення суду, у позовному провадженні не передбачено, оскільки такі спори вирішуються на підставі Закону України «Про виконавче провадження». При цьому суд керувався положеннями п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Проте вимогам закону судові рішення не відповідають з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2007 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання їхнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2016 року розмір аліментів зменшено з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів його заробітку та відкликано виконавчий лист, виданий цим судом на підставі рішення від 10 грудня 2007 року.

Постановою державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 31 серпня 2016 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження при наявності заборгованості по аліментам у розмірі 33 085 грн. 57 коп.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалася на те, що у результаті неналежного виконання ОСОБА_4 рішення суду зі стягнення аліментів на утримання дитини утворилася заборгованість, яку він не погасив.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилась від позову.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що зазначений спір повинен вирішуватись на підставі Закону України «Про виконавче провадження», а не в позовному провадженні.

Проте суд не врахував, що виконавче провадження зі стягнення аліментів з відповідача закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв'язку з поверненням виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ. Тобто виконавче провадження закрито не у зв'язку з фактичним виконанням або неможливістю такого виконання, а на вимогу суду, який відкликав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину.

Згідно із ч. 1 ст. 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 СК України, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Також суд першої інстанції помилково керувався п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, яким встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки наявності такого рішення або ухвали судом не встановлено і не вказано.

Апеляційний суд наведених порушень норм процесуального права, допущених судом першої інстанції, не виправив, у результаті чого сам допустився порушення процесуального закону. Тому оскаржувані ухвали районного та апеляційного судів підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення процесуального питання.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 21 листопада 2016 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення процесуального питання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Ю.Г.Іваненко

О.В.Кафідова

А.О.Леванчук