Р І Ш Е Н Н Я ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 27 вересня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розірвання спадкового договору, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2016 року, в с т а н о в и л а: У листопаді 2015 року ОСОБА_8 звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 13 травня 2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладено спадковий договір, відповідно до умов якого після своєї смерті ОСОБА_8, як відчужувач, передала у власність ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 із зобов'язанням щотижнево забезпечувати відчужувачу купівлю продуктів харчування, ліків, надання медичної допомоги у випадку захворювання, прибирання в квартирі та інше. Посилаючись на те, що з часу укладення договору відповідач не виконував обов'язки, передбачені договором, а тому ОСОБА_8 до березня 2015 року сама піклувалася про себе, купувала продукти харчування та ліки, прибирала в квартирі, просила суд визнати розірваним спадковий договір від 13 травня 2011 року з 05 листопада 2015 року. 03 листопада 2015 року ОСОБА_9 складено заповіт на ім'я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла. 07 грудня 2015 року ОСОБА_6 залучена до участі у справі як правонаступник позивача. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2016 року, позов задоволено. Ухвалено визнати розірваним спадковий договір, укладений 13 травня 2011 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 2-403, посвідченого державним нотаріусом четвертої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, з 05 листопада 2015 року. У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову або закрити провадження у справі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судами встановлено, що 13 травня 2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладено спадковий договір, відповідно до умов якого після своєї смерті ОСОБА_8, як відчужувач, передає у власність ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 із зобов'язанням щотижнево забезпечувати відчужувачу купівлю продуктів харчування, ліків, надання медичної допомоги у випадку захворювання, прибирання в квартирі та інше. 03 листопада 2015 року ОСОБА_8 складено заповіт на ім'я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла. 07 грудня 2015 року ОСОБА_6 залучена до участі у справі як правонаступник позивача. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Згідно зі ст. 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Частиною 1 ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірваний на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Аналогічне положення закріплено також у п. 9 спадкового договору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи спір, суд виходив з того, що з часу укладення договору відповідач не виконував обов'язки, передбачені договором, у зв'язку з чим ОСОБА_8 до березня 2015 року сама піклувалася про себе, купувала продукти харчування та ліки, прибирала в квартирі. Встановивши, що ОСОБА_8 значною мірою була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладанні спадкового договору, оскільки відповідач допустив істотне порушення умов договору та не виконав розпоряджень відчужувача (не забезпечував належний догляд, лікування, харчування та прибирання в квартирі), суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про наявність правових підстав для розірвання спірного договору з 05 листопада 2015 року - з часу пред'явлення позову. Разом з тим підстави для зміни або розірвання договору передбачені положеннями ст. 651 ЦК України, ч. 2 якої визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За таких обставин висновок суду про розірвання спірного договору з 05 листопада 2015 року - з часу пред'явлення позову є помилковим. Відповідно до ст. 341 ЦПК України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносин, чи не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Враховуючи, що судами встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у справі доказам, однак не застосовано закон, який підлягає застосуванню, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду з виключенням з мотивувальної частини оскаржуваних рішень посилання на момент розірвання спірного договору. Керуючись ст. ст. 335, 336, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в и р і ш и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2016 року змінити. Виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду висновок: «розірвати спірний договір з 05 листопада 2015 року - з часу пред'явлення позову». В решті рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2016 року залишити без змін. Рішення оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович Л.М. Мазур О.В. Попович