Справа № 369/1652/17 Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/3307/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 15.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

15 червня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів: Білоконь О.В., Гуль В.В.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_3, яку мотивував тим, що 28 жовтня 2016 року головним державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 52685783 на підставі виконавчого листа, виданого 23 вересня 2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про виселення його із приміщення, яке є предметом іпотеки, а саме із квартири № 86 по вул.Тепличній в с.Петрівське Києво-Святошинського району Київської області.

Вважає, що вказана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» і підлягає скасуванню, поскільки всупереч закону постанова не направлялася йому рекомендованим листом із повідомленням про вручення і він її не отримував. Постанова не містить повного найменування органу, що її видав, повного найменування стягувача, його адреси та коду ЄДРПОУ, дату набрання чинності рішенням суду. Крім того, при подачі заяви стягувач не сплатив авансовий внесок і не додав про це квитанцію, а додана до заяви довіреність представника стягувача ОСОБА_4 не дозволяє ідентифікувати його особу.

У звязку із наведеним, просив визнати незаконною і скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_3 від28 жовтня 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 52685783.

Ухвалою Києво-Святошинського районого суду Київської області від 05 травня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою його скаргу задоволити у повному обсязі,посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд при постановленні ухвали невірно оцінив його доводи та не врахував, що оскаржувана ним постанова йому не направлялася рекомендованим листом, заява про відкриття провадження подана представником банку, який не має повноважень і не відповідає вимогам закону.

В суді апеляційної інстанції представник заявника ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області як незаконну.

Представник заінтересованої особи ПАТ «ВТБ Банк» в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, до суду не зявилися, що згідно ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.387 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державну виконавчу службу задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення були прийняті відповідно до вимог закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника порушено не було, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 28 жовтня 2016 року прийнята державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» і в межах своїх повноважень, права боржника ОСОБА_2 порушені не були, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до ст.4 вказаного Закону у виконавчому документі зазначаються: 1) назва дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк предявлення рішення до виконання.

Згідно ч.1 ст.12 вказаного Закону виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років.

Згідно ч.1 ст.26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку, що при відкритті провадження державний виконавець має перевірити відповідність виконавчого документа вимогам, що ставляться законом до його форми та змісту, а також чи не пропущено стягувачем встановлений законом строк предявлення виконавчого документа до виконання.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_3від 28 жовтня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52685783.

Виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа № 369/12980/15-ц, виданого 23 вересня 2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про виселення та зняття з реєстрації всіх осіб, що проживають у приміщенні, яке є предметом іпотеки, а саме із квартири № 86 по вул.Тепличній в с.Петрівське Києво-Святошинського району Київської області.

Також судом встановлено, що вказаний виконавчий лист № 369/12980/15-ц, виданий 23 вересня 2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області відповідає вимогам закону, які висуваються до форми і змісту, строк його подачі не пропущено, заява стягувача про примусове виконання рішення, подана повноважним представником.

За таких обставин суд обгрунтовано відмовив у задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги про незаконність постанови та наявність підстав для її скасуванняз огляду на те, що постанова не направлялася боржнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення і він її не отримував необгрунтовані. Дані обставини стосується виключно дій державного виконавця, вчинених вже після прийняття постанови, а відтак не мають правового значення для оцінки законності дій державного виконавця при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження та законності самої постанови, а можуть бути окремим предметом оскарження.

Посилання апелянта на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження не відповідає вимогам закону щодо її форми та змісту безпідставні. ОСОБА_6 України «Про виконавче провадження», ні Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом МЮ України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, ні Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затверджене наказом МЮ України № 43/5 від 20 травня 2003 року взагалі не містять вимог і не визначають форму та зміст постанови про виконавче провадження. При цьому колегія суддів враховує, що оскаржувана

постанова містить всі необхідні реквізити, є чіткою і доступною. В тому числі постанова містить найменування органу, що її видав, найменування стягувача.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягувач не сплатив авансовий внесок і не додав про це квитанцію, безпідставні.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Однак, даний ОСОБА_6 набрав чинності 5 жовтня 2016 року, а заява про примусове виконання рішення подана поштою 4 жовтня 2016 року, що стверджується доданою банком квитанцією, а відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про правильність дій державного виконавця, який відкрив провадження без сплати авансового внеску. Також, заявник не надав доказів, що вказаними діями порушено його права.

Крім того, посилання у скарзі на те, що довіреність представника стягувача ОСОБА_4 не дозволяє ідентифікувати його особу безпідставні, додана до заяви довіреність відповідає вимогам закону і містить всі необхідні повноваження головного юрисконсульта банку ОСОБА_4, в тому числі повноваження на зверненян виконавчого документів до виконання.

З урахуванням наведеного, викладені в апеляційній скарзі доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не грунтуються на вимогах закону і висновків суду про відмову у задоволенні скарги не спростовують.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: