АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2-1406/11 Головуючий 1 інстанції Шишкін О.В.
Провадження № 22ц/790/2061/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Малінської С.М.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 18 жовтня 2004 року по 31 серпня 2010 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова. Під час перебування у шлюбі, 28 березня 2007 року, за договором купівлі-продажу ними придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки ПАТ «ОСОБА_5 Аваль». Позивачка вважає вказану квартиру її особистою власністю, оскільки ремонт та суттєві поліпшення квартири зроблені за її особисті кошти. Крім того, під час шлюбу ними також придбане наступне рухоме майно: телевізор Samsung Ultra Slim DVD karaoke system PVP К 130, вартість 10 000 грн.; пилосос Bosch BSGL30, вартістю 700 грн.; цифрова фотокамера Nikon Coolpix Р5000, вартістю 2500 грн.; цифровий стільниковий приймач Samsung PSB-S300V, вартістю 500 грн.; аудиосистема домашній кінотеатр Philips DVD Micro Theatre вартістю 2000 грн.; принтер Canon Selphy Q81 compact photo printer, вартістю 670грн.; TFT телевізор Philips 32PF9731P, вартістю 4020 грн.; духова шафа Gorenje В2000Р2, вартістю 3560 грн.; пральна машина Siemens, вартістю 2650 грн.; холодильник Gorenje RK2000P2, вартістю 2700 грн. Під час шлюбу також були придбані два автомобілі: BMW Х5 та автомобіль Lexus ES 350 (державний номер: АХ 7677 АН). У 2010 р. вказані автомобілі були продані подружжям, гроші були витрачені на особисті цілі сімї.

У звязку з цим, просила суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя наступним чином: визнати на праві власності за нею наступне майно: пилосос Bosch BSGL30; цифровий стільниковий приймач Samsung PSB-S300V; принтер Canon Selphy Q81 compact photo printer; TFT телевізор Philips 32PF9731P; духова шафа Gorenje В2000Р2; пральна машина Siemens; холодильник GorenjeRK2000P2. За ОСОБА_1 визнати право власності на наступне майно: телевізор Samsung Ultra Slim DVD karaoke system PVPК130, цифрова фотокамера Nikon Coolpix Р5000, аудиосистема домашній кінотеатр Philips DVD Micro Theatre. Просила визнати її особистою власністю трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Судові витрати просила покласти на обидві сторони в рівних частинах.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 проти позову не заперечував, визнав його повністю.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 квітня 2011 року позов задоволено. Виділено із спільно нажитого майна подружжя у власність ОСОБА_3 пилосос Bosch BSGL30, вартістю 700 грн.; цифровий стільниковий приймач Samsung PSB-S300V, вартістю 500 грн.; принтер Canon Selphy Q81 compact photo printer, вартістю 670грн.; TFT телевізор Philips 32PF9731P, вартістю 4020 грн.; духову шафу Gorenje В2000Р2, вартістю 3560 грн.; пральну машину Siemens, вартістю 2650 грн.; холодильник Gorenje RK2000P2, вартістю 2700 грн. Виділено із спільно нажитого майна подружжя у власність ОСОБА_1 телевізор Samsung Ultra Slim DVD karaoke system PVPК 130, вартість 10 000 грн.; цифрову фотокамеру Nikon Coolpix Р5000, вартістю 2500 грн.; аудиосистему домашній кінотеатр Philips DVD Micro Theatre вартістю 2000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 150 грн. грошової компенсації за різницю в частках у спільно нажитому майні подружжя. Визнано за ОСОБА_3 право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1. Комунальному підприємству «Харківське міське БТІ» зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким визнати кредитні договори №014/1800/74/85161 від 28 березня 2008 року та № 014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року такими, що укладені в інтересах сімї. Визнати зобовязання за вказаними кредитними договорами перед ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у рівних частинах. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним та ОСОБА_3 право власності по ? частині квартири АДРЕСА_2.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що 28 березня 2007 року між ним та ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» було укладено кредитний договір з метою придбання квартири АДРЕСА_1. На забезпечення кредитного зобовязання вказана квартира була передана в іпотеку. Крім того, для проведення ремонту у спірній квартирі відповідачем також було отримано кредит, кошти з якого у повному обсязі були витрачені на ремонт квартири АДРЕСА_1. З урахуванням того, що кредитні договори укладені були в інтересах сімї, ОСОБА_1 вважає, що боргові зобовязання перед Банком мають нести подружжя, а не лише той, хто підписав кредитний договір.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

За загальним правилом, у відповідності з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що з 18 жовтня 2004 року по 31 серпня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова (а.с.6-7).

28 березня 2007 року за договором купівлі-продажу, укладеного між Харківською обласною громадською організацією «Спортивний клуб «Марко» в особі директора ОСОБА_6 та ОСОБА_1, останнім придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» (а.с.9,87).

Як на підставу позовних вимог щодо квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3 вказувала, що квартира є її особистою власністю, оскільки ремонт та суттєві поліпшення квартири зроблені за її особисті кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Матеріали справи свідчать, що 28 березня 2007 року між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 171 700 доларів США (а.с. 89).

Пунктом 2.1. Кредитного договору встановлено, що кредитні кошти, призначені для використання на споживчі цілі, придбання квартири АДРЕСА_1.

Будь-яких доказів того, що спірна квартира є особистим майном позивачки, придбана особисто нею, позивачкою, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано. Посилання позивачки на те, що нею був проведений ремонт та суттєві поліпшення спірної квартири і це є підставою для визнання цієї квартири її особистою власністю, колегією суддів, оскільки із матеріалів справи вбачається, що квартира була придбана подружжям у період шлюбу.

Отже, підстав для визнання за позивачкою права особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 немає.

Доводи апелянта про визнання кредитних договорів №014/1800/74/85161 від 28 березня 2008 року та №014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року такими, що укладені в інтересах сімї, визнання зобовязання за вказаними кредитними договорами перед ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у рівних частинах, в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним та ОСОБА_3 право власності по ? частині квартири АДРЕСА_2, колегією суддів не приймаються.

Відповідно до ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Позивачкою заявлені вимоги про поділ спільного майна подружжя та визнання спірної квартири її особистою власністю. Будь-яких інших позовних вимог заявлено не було і рішення суду першої інстанції з цих обставин не ухвалювалось.

Отже, підстав визнавати кредитні договори №014/1800/74/85161 від 28 березня 2008 року та №014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року такими, що укладені в інтересах сімї, зобовязання за вказаними кредитними договорами перед ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у рівних частинах та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним та ОСОБА_3 право власності по ? частині квартири АДРЕСА_2 колегія суддів вважає не можна.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні, скасувавши його в частині визнання за ОСОБА_3 право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1, комунальному підприємству «Харківське міське БТІ» зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на квартиру із відмовою в цій частині в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось .

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 квітня 2011 року змінити.

В частині визнання за ОСОБА_4 право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1, комунальному підприємству «Харківське міське БТІ» зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 скасувати і в задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді