УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокуМ. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи», товариство) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість в сумі 233428,27 грн, а саме: за кредитом - 190734,07 грн, за відсотками - 34475,80 грн, по комісії - 2860,95 грн, пенею за останній рік - 5357,45 грн, стягнути солідарно з відповідачів на користь товариства витрати по сплаті судового збору у сумі 2334,28 грн.

Позов мотивовано тим, що 17 вересня 2007 року між публічним акціонерним товариством «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_6 укладено договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого кредитор зобов'язався надати ОСОБА_6 кредит у сумі 585000 грн, а ОСОБА_6 зобов'язалася в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

17 вересня 2007 року між публічним акціонерним товариством «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_7 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_7 поручилася за виконання ОСОБА_6 обов'язків, які виникли на підставі договору та відповідають перед банком за порушення обов'язків за договором як солідарні боржники.

17 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «АК Промінвестбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого до товариства перейшло право вимоги первісного кредитора за кредитним договором та договором забезпечення.

Банк свої зобов'язання виконав.

В порушення умов договору ОСОБА_6 свої зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 1 березня 2015 року виникла заборгованість, а саме за кредитом в розмірі 190734,07 грн, за відсотками - 34475,80 грн, по комісії - 2860,95 грн, пенею - 5357,45 грн.

На виконання умов договору відповідачам була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 42759,33 грн заборгованості за договором про іпотечний кредит № К-12/3295. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів про існування у відповідачів заборгованості у розмірі 233428,27 грн. Станом на 1 грудня 2013 року відповідачем була погашена повністю заборгованість за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом, комісією за обслуговування кредиту, пенею. Разом з тим, з 1 грудня 2013 року позивач почав нараховувати відсотки та комісію, а з 1 січня 2014 року - й пеню. Вказуючи, що заборгованість за кредитом («залишок кредиту») становить 190 734,07 грн, позивач не надав жодного розрахунку такої заборгованості, за який період вона нарахована та лише констатував вказану суму, при цьому, така сума заборгованості у рядках та стовпцях таблиці не значиться.

Згідно висновків місцевого суду, заявляючи вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо виникнення такої суми заборгованості, не вказано періоду виникнення заборгованості («залишок кредитку») у розмірі 190 734,07 грн та чи включає ця сума складові заборгованості (відсотки, комісію, пеню); при цьому за період, який вказаний позивачем та за який нараховується заборгованість, відповідачем погашена вказана заборгованість у сумі 430000 грн та станом на 1 грудня 2013 року нарахована заборгованість за вказаний період була погашена, тому необґрунтованим є подальше нарахування (з 1 грудня 2013 року) відсотків та комісії, а з 1 січня 2014 року - і пені.

Станом на 1 грудня 2013 року відповідачем були виконані зобов'язання щодо сплати кредитної заборгованості, оскільки протилежне не доведено позивачем, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на спростування цих обставин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що сума заборгованості, на яку перейшло право вимоги у відповідача станом на 17 грудня 2012 року склала: по строковій сумі кредиту 404492,58 грн, по простроченій сумі кредиту - 4876 грн, по строкових процентах 135226,49 грн. З лютого 2013 року ОСОБА_6 погашала кредит частками, однак заборгованість зростала і грошові кошти зараховувались згідно встановленої черговості. У зв'язку з тим, що задоволення вимог кожної наступної черги здійснювалося після повної сплати позичальником суми заборгованості за попередньою чергою, у ОСОБА_6 станом на березень 2015 року виникла заборгованість, яка склала 233493, 40 грн, з яких за тілом кредиту - 190734, 07 грн; за відсотками за користування кредитом - 34475,80 грн; за комісією - 2860, 95 грн, пеня - 5422, 58 грн.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення заборгованості як з основного боржника так і з поручителя. Зокрема виходив з того, що стягненню підлягає сума, зазначена в позові - 233428, 27 грн, а не сума, яка зазначена в розрахунку - 233493, 40 грн, яка зменшена позивачем за рахунок пені з 5422,58 грн до 5357, 45 грн.

Разом з тим, ухваливши рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, в резолютивній частині стягнув з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за договором про іпотечний кредит у розмірі 42759,33 грн.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 вересня 2007 року між публічним акціонерним товариством «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_6 укладено договір про іпотечний кредит строком до 14 вересня 2027 року з процентною ставкою 14,5% річних та між публічним акціонерним товариством «АК Промінвестбанк» і ОСОБА_7 - договір поруки.

Банк свої зобов'язання виконав, ОСОБА_6 отримала кредит у сумі 585000 грн та зобов'язалася в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплатити неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

17 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «АК Промінвестбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого до товариства перейшло право вимоги первісного кредитора за кредитним договором та договором забезпечення.

14 січня 2015 року на адресу боржника та поручителя відправлено вимогу про досудове врегулювання спору. Разом з тим, даних про отримання цих вимог матеріали справи не містять.

Сума заборгованості, на яку перейшло право вимоги у відповідача станом на 17 грудня 2012 року склала: по строковій сумі кредиту 404492,58 грн, по простроченій сумі кредиту - 4876 грн, по строкових процентах 135226,49 грн.

Згідно пункту 3.7. укладеного між сторонами договору за наявності заборгованості за кредитом та/або процентами за користування ним, сторони встановлюють наступну черговість погашення позичальником заборгованості за цим договором: нараховані та не сплачені в строк проценти; нараховані проценти, строк сплати яких ще не сплинув; неустойка та збитки, що виплачуються понад неустойку. Задоволення вимог кожної наступної черги здійснюється після повної сплати позичальником суми заборгованості за попередньою чергою. Сторони встановлюють, що банк має право самостійно зараховувати кошти, які направлені позичальником на погашення заборгованості, згідно встановленої черговості.

Апеляційним судом встановлено, що сплачені у лютому 2013 року ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 10000 грн були зараховані для погашення заборгованості за процентами, у червні 2013 року - 152215,71 грн зараховані для погашення заборгованості за процентами та 7784,29 грн зараховані для погашення комісії, у листопаді 2013 року - 218634,51 грн зараховані для погашення заборгованості за тілом кредиту, 24888,43 грн зараховані для погашення заборгованості за процентами за користування кредитом, 6769,01 грн зараховані для погашення комісії, 6418,62 грн - зараховані для погашення пені.

У зв'язку з тим, що задоволення вимог кожної наступної черги здійснювалося після повної сплати позичальником суми заборгованості за попередньою чергою, у ОСОБА_6 станом на березень 2015 року виникла заборгованість, яка склала 233493,40 грн, з яких за тілом кредиту - 190734,07 грн; за відсотками за користування кредитом - 34475,80 грн; за комісією - 2860,95 грн, пеня - 5422,58 грн. (а.с. 21)

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Вирішуючи даний спір та встановивши наявність заборгованості за кредитним договором у розмірі 233 493,40 грн, суд апеляційної інстанції стягнув з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість у розмірі 42 759,33 грн, при цьому, не навів розрахунків, з яких виходив стягуючи дану суму, не зазначив з чого вона складається та за який період виникла.

Висновки апеляційного суду, викладені в мотивувальній частині ухваленого ним рішення не узгоджуються з його резолютивною частиною.

В оскаржуваному рішенні апеляційного суду не наведено висновків та мотивів, з яких суд виходив, стягуючи з відповідачів заборгованість у розмірі 42759,33 грн.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до апеляційного суду на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька
Ю.Г. Іваненко
О.В. Умнова
І.М. Фаловська