У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Москалик Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного університету водного господарства та природокористування на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету водного господарства та природокористування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Профспілка "Баграм" про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2017 року позов ОСОБА_1 до Національного університету водного господарства та природокористування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Профспілка "Баграм", про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов'язки ректора Національного університету водного господарства та природокористування ОСОБА_3 К.№ 137 від 09 березня 2016 року «Про особовий склад», в частині звільнення з 15 березня 2016 року з посади водія автогосподарства в зв'язку з скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на посаді водія автогосподарства Національного

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/697/2017 Головуючий у 1 інстанції : Бердій М.А.

Доповідач : Григоренко М.П.

університету водного господарства та природокористування.

Стягнуто з Національного університету водного господарства та природокористування на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 29942, 40 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з Національного університету водного господарства та природокористування 1653, 60 грн. судового збору в дохід держави.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі представник НУВГП покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що дійсно наказом К№137 від 09 березня 2016 року ОСОБА_1 було звільнено з посади водія автогосподарства у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників. Звільнення було проведене відповідно до норм чинного законодавства України.

Відповідно до наказу К№19 від 13 січня 2016 року у зв'язку з введенням в дію нового штатного розпису в університеті, на підставі п.1 ст. 40 та п.1 ст. 49-2 КЗпП України скорочуються посади наступних структурних підрозділів університету, зокрема 5 ставок водіїв автогосподарства. 14.01.2016 року всі працівники автогосподарства, в тому числі і ОСОБА_1, були повідомлені про можливе наступне їх вивільнення. ОСОБА_1 був повідомлений про своє можливе наступне вивільнення, про що свідчить його підпис у додатку 8 до наказу від 13.01.2016 року К№19 з вказівкою на дату цього підпису „14.01.16".

На момент попередження про можливе наступне вивільнення запропонувати посаду ОСОБА_1 не було можливості, оскільки вакантні посади були відсутні. Відразу ж, коли звільнилася вакантна посада, що відповідала кваліфікації позивача, вона була йому запропонована, про що свідчить повідомлення від 04.03.2016 року про пропозицію ОСОБА_1 зайняти посаду робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків навчального корпусу №7. Від даної пропозиції позивач відмовився, що підтверджується його підписом у вказаному повідомленні.

Посилання суду на те, що оцінка переважного права позивача на залишення на роботі не була проведена є безпідставними, оскільки відповідно до довідки безпосереднього керівника позивача (головного механіка ОСОБА_4.), яка надійшла на ім"я ректора 29.02.2016 року, вбачається, що найменше підстав для переважного права залишення на роботі виявилось у чотирьох працівників, серед яких був і позивач.

НУВГП не було відомо про членство ОСОБА_1 в ППО №1 ПС „Баграм".

На подання університету від 16.06.2016 року № 001-932 до ППО №1 ПС „Баграм" працівників НУВГП жодної відповіді не надходило. Тобто, комітет ППО №1 ПС „Баграм" працівників НУВГП фактично дав мовчазну згоду на звільнення позивача.

Не зважаючи на вже наявне подання на звільнення ОСОБА_1 зі сторони НУВГП суд першої інстанції здійснив його самостійно та отримавши 20.02.2017 року відмову в дачі згоди на звільнення ОСОБА_1 не проаналізував чи відповідає така відмова вимогам п. 7 ст. 43 КЗпП України, а саме те, що така відмова повинна бути обґрунтована. У рішенні профспілкового комітету ППО №1 ПС „Баграм" таке обґрунтування відсутнє, а тому звільнення позивача може відбуватися без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Крім того, суд майже через рік після пред'явлення позову, прийняв від позивача заяву про уточнення позовних вимог від 13.03.2017 року, в якій позивач фактично просив змінити предмет позову, а саме визнати незаконним та скасувати наказ НУВГП К№137 від 09.03.2016р., який в первісному позові не оскаржувався, а строк на його оскарження сплив 15.04.2016 року, оскільки позивач був ознайомлений з наказом в день звільнення 15.03.2016 року, про що свідчить його підпис на оригіналі наказу з вказівкою на дату.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь НУВГП понесені судові витрати.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач та третя особа, на стороні позивача, кожен окремо, вказують, що оскаржуване рішення вважають законним та обґрунтованим, тому просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи представник відповідача ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представники позивача ОСОБА_6 та третьої особи ОСОБА_7 просили відхилити апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та поновлюючи його на посаді водія автогосподарства Національного університету водного господарства та природокористування, суд першої інстанції виходив із того, що останній був звільнений з роботи із порушенням встановленого порядку, так як не було отримано попередньої згоди профспілкового комітету, членом якого є позивач та вищестоящого виборного органу профспілки «Баграм».

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 не було проведено аналізу щодо переважного права позивача на залишення на роботі, чим порушено вимоги ст. 42 КЗпП України.

Дані висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань, які вказані у запереченнях на позов, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Відповідно до п. 10 ст. 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом.

Як роз'яснено у п. 15 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.92 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП (322-08).

Твердження відповідача про те, що на час звільнення ОСОБА_1 з роботи адміністрації автогосподарства Національного університету водного господарства та природокористування не було відомо про членство останнього у профспілковій організації «Баграм» і що той є членом профкому цієї профспілки, на увагу не заслуговують, оскільки у грудні 2015 року на адресу відповідача головою профкому вищевказаної профспілки було направлено витяг з протоколу звітно-виборних зборів від 05 грудня 2015 року, із змісту якого вбачається, що позивач був обраний до складу комітету первинної профспілкової організації № 1 ПРОФСГ «Баграм» (а.с. 9).

У відповідності до частини 1 статті 42 Кодексу законів про працю України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Наявна у справі довідка (а.с. 17), складена 29 лютого 2016 року головним механіком автогосподарства Національного університету водного господарства та природокористування і на яку посилається відповідач у своїх запереченнях на заявлений позов, на розсуд колегії суддів, містить лише інформацію щодо наявності у водіїв вказаного автогосподарства того чи іншого класу кваліфікації та освіти, а також про закріплені автотранспортні засоби, без зазначення будь-якої інформації щодо продуктивності праці кожного із водіїв.

При цьому, у вказаній довідці головним механіком взагалі не наведено мотивів з приводу того, чому водій ОСОБА_8, який є водієм другого класу, має перевагу перед позивачем, який є водієм першого класу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2017 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Національного університету водного господарства та природокористування відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : С.В. Боймиструк

С.О. Гордійчук