Ухвала іменем україни
31 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

КадєтовоїО.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Виконавчий комітет Мукачівської міської ради, Мукачівська міська рада, про виділ частки земельної ділянки,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Виконавчий комітет Мукачівської міської ради, про виділ частки земельної ділянки.

У засіданні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2015 року в якості третьої особи залучено до участі у справі й Мукачівську міську раду.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що 06 липня 2006 року вона разом зі своїм сином купили у ОСОБА_5 Ѕ частини будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Другу половину будинку ОСОБА_5 подарував своїй донці ОСОБА_4, яка на той час проживала із сином позивача. ІНФОРМАЦІЯ_2 її син помер і вона залишилась проживати разом з невісткою у будинку, який став належати їм на праві часткової сумісної власності. Після смерті сина між нею та невісткою почались сварки. У 2010 році ОСОБА_4 самовільно, на свій розсуд, перепланувала вказаний будинок, замурувала дверний отвір між кімнатами і вона не могла потрапити до своєї половини будинку. Унаслідок такої перебудови їй необхідно було зробити окремий вхід до своєї частини будинку.

У травні 2010 року вона звернулась до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом про поділ майна в натурі, що знаходиться в спільній частковій власності. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 лютого 2012 року її позовні вимоги задоволено частково, а рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25 травня 2012 року рішення суду першої інстанції від 02 лютого 2012 року в частині поділу майна скасовано та ухвалено нове, яким проведено поділ будинку АДРЕСА_1 між нею та відповідачем. Так, після поділу будинку виникло питання про користування земельною ділянкою, на якій знаходиться будинок, оскільки таке питання раніше не порушувалось. На цей час прибудинкова земельна ділянка складає 0,06 га та знаходиться в їхньому спільному користуванні з ОСОБА_4, однак остання користується земельною ділянкою сама. Також ОСОБА_3 вказувала, що 29 вересня 2011 року під час проведення судово-будівельної експертизи про поділ будинку в натурі було зроблено декілька варіантів поділу земельної ділянки між співвласниками будинку, тобто між нею та ОСОБА_4, й згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 04-09/11 їй підходить варіант № 1-Б, оскільки на даній земельній ділянці перебувають виділені їй судом 1/2 частки будинку та прибудови: гараж літ. «Д», сарай літ. «Е», котельня літ. «Ж.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2015 року позов задоволено.

Виділено ОСОБА_3 в користування Ѕ частки прибудинкової земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка визначена у варіанті № 1-Б висновку судово-будівельної технічної експертизи № 04-09/11, на якій розміщена Ѕ частини належного їй житлового будинку № 28 та прибудови: гараж літ. «Д», сарай літ. «Е», котельня літ. «Ж».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 березня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_3

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зазначав, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_4 Крім того, при розгляді вказаної справи судом першої інстанції не з'ясовано, хто є власником спірної земельної ділянки, і не залучено його до участі в справі у якості відповідача, оскільки при виділенні земельної ділянки в користування вирішується питання про права і обов'язки власника такої земельної ділянки.

Однак із висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної інстанції не дотримано.

Судом встановлено, щовідповідно до договору купівлі-продажу частини будинку від 06 липня 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, який зареєстрований в реєстрі за № 4321, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_3 та ОСОБА_7 купили 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 6).

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Гітік О.В. вбачається, що ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, прийняла в спадщину 1/2 частини будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться на АДРЕСА_1 (а. с. 7).

02 лютого 2012 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_9, третя особа - КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про поділ майна, що є у спільній частковій власності, Мукачівським міськрайонним судом винесено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково та вирішено провести поділ в натурі домоволодіння АДРЕСА_1, що на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_9, по 1/2 частини кожному, а саме, приміщення житлового будинку літ. А-І: закриту веранду 1-1 площею 6,80 кв. м, кухню 1-2 площею 8,30 м, ванну 1-3 площею 2,60 кв. м, комору 1-4 площею 2,30 кв. м, житлову кімнату 1-5 площею 16,80 кв. м, кім. Апд-«І» - підвал, площею 4,60 кв. м. - квартира № 1 власник ОСОБА_9 та приміщення житлового будинку літ. А-І: кухню 2-1 площею 13,50 кв. м, житлову кімнату 2-2 площею 19,10 кв. м - квартира № 2 - власник ОСОБА_3 (а. с.11-13).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25 травня 2012 року заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 лютого 2012 року в частині поділу майна скасовано та прийнято нове рішення, яким проведено поділ в натурі домоволодіння АДРЕСА_1 що на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_9, відповідно до варіанта № 1-Б висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 вересня 2011 року № 04-09/11, а саме: виділено ОСОБА_3 квартиру № 2, до якої віднесено: приміщення житлового будинку літ А: кухню 2-1 площею 13,50 кв. м, житлову кімнату 2-2 площею 19,10 кв. м.(всього загальної площі 32,60 кв. м, житлової площі 19,10 кв. м, підсобної площі 13,50 кв. м.) - гараж літ. Д; - сарай літ Е; - котельню літ Ж; - ворота з хвірткою від вулиці Закарпатська; та визнати за нею право власності на вказані приміщення. Виділено ОСОБА_9 квартиру № 1, до якої віднесені: приміщення житлового будинку літ. А: закриту веранду 1-1 площею 6,80 кв. м, кухню 1-2 площею 8,30 кв. м, ванну 1-3 площею 2,60 кв. м, комору 1-4 площею 2,30 кв. м, житлову кімнату 1-5 площею 16,80 кв. м (всього загальної площі 36,80 кв. м, житлової площі 16,80 кв. м, підсобної площі 20,00 кв. м, підвальне приміщення І площею 4,60 кв. м; літню кухню літ. Б; ворота з хвірткою від вулиці Луначарського; та визнати за нею право власності на вказані приміщення (а. с. 14-17).

З витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 09 липня 2012 року, вбачається, що на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 травня 2012 року за ОСОБА_3 зареєстровано на праві приватної власності квартиру № 2, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1. Загальна площа складає 32,60 кв. м, а житлова - 19,10 кв. м. Також у витягу вказано опис об'єкта, який належить ОСОБА_3, а саме: житловий будинок - квартира № 2 - літ. «А», котельня літ. «Ж», гараж літ. «Д», сарай літ. «Е» та ворота (а. с. 8, 9).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

При виділенні земельної ділянки в користування вирішується питання про права і обов'язки власника такої земельної ділянки. Постановлення судового рішення , яке безпосередньо створює права та обов'язки для особи чи обмежує її права без залучення такої особи до участі у справі в якості відповідача є порушенням ст. ст. 33, 37 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 2 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно з якими, якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

З наданих до матеріалів справи документів встановлено, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться у спільному користуванні сторін, що визначено право установчими документами на будинок сторін.

Відповідно варіанту № 1-Б висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 вересня 2011 року № 04-09/11 виділено ОСОБА_3 квартиру № 2, до якої віднесено: приміщення житлового будинку літ А: кухню 2-1 площею 13,50 кв. м, житлову кімнату 2-2 площею 19,10 кв. м (всього загальної площі 32,60 кв. м, житлової площі 19,10 кв. м, підсобної площі 13,50 кв. м); гараж літ. Д; сарай літ Е; котельню літ Ж; ворота з хвірткою від вулиці Закарпатська; та визнано за нею право власності на вказані приміщення. Виділено ОСОБА_9 квартиру № 1, до якої віднесено: приміщення житлового будинку літ. А: закриту веранду 1-1 площею 6,80 кв. м, кухню 1-2 площею 8,30 кв. м, ванну 1-3 площею 2,60 кв. м, комору 1-4 площею 2,30 кв. м, житлову кімнату 1-5 площею 16,80 кв. м (всього загальної площі 36,80 кв. м, житлової площі 16,80 кв. м, підсобної площі 20,00 кв. м, підвал площею 4,60 кв. м.) підвальне приміщення І площею 4,60 кв. м; літню кухню літ. Б; ворота з хвірткою від вулиці Луначарського; та визнати за нею право власності на вказані приміщення.

Однак суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів сторін, не з'ясував дійсні обставини справи, а тому ухвалив неправильне рішення.

З огляду на викладене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, оскільки в ній не зазначено межі земельної ділянки виділені сторонам, що унеможливлює виконання такого рішення.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко