У Х В А Л А

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Охрімчук Л.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_5, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Порто-Франко», про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 грудня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилив, а рішення Дарницького районного м. Києва від 17 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року залишив без змін.

24 травня 2017 року (згідно з поштовим штемпелем на конверті) до Верховного Суду України звернулася ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 257 ЦК України та пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права.

На обґрунтування своїх вимог заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року, 9 листопада 2016 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 15 червня 2016 року , а також постанови Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року (справа №6-126цс13) та 4 лютого 2015 року (справа №6-239цс14).

Водночас заявниця подала клопотання про поновлення строку подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року, посилаючись на те, що зазначену ухвалу вона отримала лише 25 лютого 2017 року і у зв'язку з цим нею пропущено строк звернення до Верховного Суду України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. З підстави, передбаченої пункту 4 частини статті 355 цього Кодексу, заява про перегляд подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня прийняття постанови Верховного Суду України, на яку здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пункту 4 частини 1 статті 355 цього Кодексу, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява (частина четверта статті 356 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки наведені причини пропуску строку є поважними.

Разом з тим, перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу представника ОСОБА_4, суд касаційної інстанції погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову. При цьому суд виходив з того, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладений відповідно до норм чинного законодавства і підстав для визнання його недійсним немає.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду апеляційної інстанції, який дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року постановлено в справі про стягнення безпідставно списаних коштів.

Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 15 червня 2016 року постановлено у справі про визнання дій нотаріуса протиправними щодо реєстрації права власності на квартиру, зобов'язання його скасувати державну реєстрацію права власності та поновити державну реєстрацію права власності на квартиру за позивачем.

Тобто судове рішення, про перегляд якого подано заяву, та надані для порівняння судові рішення суду касаційної інстанції постановлені в справах з різними предметами спорів, підставами позовів та з різним матеріально-правовим регулюванням правовідносин, а також в них встановлено різні фактичні обставини справ, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

У постановах Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року (справа №6-126цс13) та 4 лютого 2015 року (справа №6-239цс14) наведено правові висновки щодо застосування пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в справах про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Порівняння змісту зазначених постанов Верховного Суду України зі змістом ухвали суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_5, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Порто - Франко», про визнання договору купівлі-продажу недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко