Справа № 2-592/09
Провадження № 22-ц/779/1396/2017
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л.М. Л. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою старшого державного виконавця Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Дидич І.П. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Богородчанського районного суду від 07 червня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Богородчанського районного суду від 07 червня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви старшого державного виконавця Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Дидич І.П. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника - ОСОБА_3, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

На дану ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її необґрунтованість та незаконність.

Апелянт зазначив, що відмовляючи у задоволенні заяви старшого державного виконавця Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби суд дійшов висновку про те, що боржнику ОСОБА_3 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0611 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Підгір»я Богородчанського району та вказав що речове право на вказану земельну ділянку зареєстроване за № 3587272 від 28.11.2013 року. Однак як вбачається з матеріалів виконавчого провадження (витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно) вказана земельна ділянка належить на праві власності не боржнику ОСОБА_3, а іншій особі. Відтак надуманим є висновок суду про можливість реалізації цієї земельної ділянки з метою погашення боргу боржника ОСОБА_3

Необгрунтованим, на думку апелянта, є також висновок суду про те, що опис рухомого майна в будинку по АДРЕСА_1 не проводився та не вирішувалося питання про примусове входження до цього будинку, так як ОСОБА_3 зареєстрований в с. Глибоке.

Оскільки боржнику згідно рішення Богородчанського районного суду від 20.06.2003 року належить ? частини житлового будинку, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1, право власності на яку не зареєстровано у встановленому законом порядку, то державний виконавець обґрунтовано звернувся до суду із поданням для вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно, боржника, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Апелянт просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання державного виконавця.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтримав вимоги апеляційної скарги з наведених в ній підстав.

Старший державний виконавець у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви старшого державного виконавця Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, суд першої інстанції виходив із того, що звернення стягнення на житловий будинок, в якому проживає особа, є виключним заходом, може бути застосовано в останню чергу, з метою уникнення обмеження конституційних прав громадянина.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Богородчанського районного суду від 01.10.2009 року задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_3 на його користь борг за договором позики у сумі 54380 грн., 543,86 грн. судового збору та 30 грн. витрат по оплаті на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

03.10.2016 року старшим державним виконавцем Богородчанського районного відділу ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого на виконання вищезазначеного рішення суду.

Встановлено, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 боргу на користь ОСОБА_2 не виконано.

Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст. 18 закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Встановлено, що державний виконавець у заяві про звернення стягнення на майно боржника, посилався на те, що в результаті вжитих ним заходів не виявлено майна боржника ОСОБА_3, на яке можливо звернути стягнення.

Стягувач ОСОБА_2 подав заяву про звернення стягнення на належну боржнику ОСОБА_3 ? частини житлового будинку АДРЕСА_2, право власності на яку визнано рішенням Богородчанського районного суду від 20.06.2003 року, однак речове право не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до положень ч.1, 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Із долученого державним виконавцем акту від 01 березня 2017 року вбачається, що при виході за адресою, зазначеною у виконавчому листі - с. Підгір»я, вул. Франка 91 встановлено, що боржник ОСОБА_3 був присутній за даною адресою, однак до будинку державного виконавця не допустив, тому опис майна належного боржнику, не проводився. Зазначений акт складено в присутності представника стягувача - ОСОБА_4, про що останній не заперечив у засіданні апеляційного суду.

Згідно п.13 ч.3 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що суду не представлено доказів того, що державний виконавець звертався до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_3, а отже державним виконавцем не вчинено в повному обсязі виконавчі дії, спрямовані на виявлення рухомого майна боржника, на яке можна звернути стягнення для погашення боргу.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що суд дійшов висновку що з метою погашення боргу є можливість реалізації земельної ділянки площею 0,0611 га, цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства в с. Підгір»я Богородчанського району, оскільки суд даючи оцінку поданим письмовим доказам, зокрема повідомленням відділу Держгеокадастру у Богородчанському районі від 18.10.2016 року №352/0829 та від 30.12.2016 року № 473/06/29 зазначив, що державним виконавцем правовий статус вказаної земельної ділянки не встановлено та не перевірено можливість її реалізації з метою погашення боргу ОСОБА_3

У зв»язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням вимог норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованість висновків суду, а тому підстав для скасування ухвали суду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Богородчанського районного суду від 07 червня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин О.О. Томин