Справа № 522/4025/17
Провадження № 2/522/6206/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕН Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Іскрич В. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», третя особа: первинна профспілкова організація пасажирського вагонного депо ст.. Одеса-Головна, в особі голови ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, по якому просила поновити її на роботі на посаді офіціанта 3-го розряду цеху харчування № 18 пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»; стягнути з Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи із 01 червня 2016 року до дня поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 ОСОБА_4 т посаді офіціанта 3-го розряду цеху харчування № 18 пасажирського вагонного депо-станції Одеса-Головна регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також в частині стягнення з Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 Володимирівни середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць.

На думку ОСОБА_1 її звільнено незаконно, вважає, що під час звільнення відповідачем не було враховано положень трудового законодавства, не перевірено чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень. Також з огляду на те, що вона є одинокою матірю, що виховує дитину до 14 років, про що були обізнані керівництво та відділ кадрів відповідач не мав права звільнити позивача з займаної посади.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення на позов.

Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, згідно наданої суду письмової заяви просив розглядати справу за відсутністю третьої особи.

Зясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала офіціантом 3-го розряду цеху № 18 в пасажирському вагонному депо Одеса - Головна Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом № 2307/ОС від 25.10.2016 р. про припинення трудового договору її було звільнено з 01.06.2016 р. з посади офіціанта 3-го розряду цеху харчування № 18 за п.4 ст. 40 КзпП України, про що ОСОБА_1 І.В. була ознайомлена під розписку 14.02.2017 р.

Підставою для звільнення стала службова записка старшого майстра цеху № 18, ОСОБА_4 щодо відсутності на роботі ОСОБА_1, а також протокол операційної наради в.о. начальника пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна № ЛВЧД-3 -16/831.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх на відповідність законові.

Пунктом 22 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей :дюк дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до п. 2.11 робочої інструкції офіціант 3-го розряду повинен дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку депо, трудової дисципліни та виробничої санітарії. Із вимогами цієї робочої інструкції позивач була ознайомлена та згодна про що свідчить її особистий підпис та відсутність заперечень.

Відсутність на роботі з невідомих адміністрації причин ОСОБА_5 підтверджується актом від 01.06.2016 року, актом від 15.06.2016 року, актом від 24.06.2016 року, актом від 05.07.2017 року, актом від 19.09.2016 року, актом від 26.09.2016 року.

Також грубі порушення позивачем ОСОБА_6 внутрішнього трудового розпорядку депо та вимоги посадової інструкції підтверджується доповідними старшого майстра цеху № 18 ОСОБА_4 від 01.06.2016, 24.06.2016, 05.07.2016, 26.09.2016, 30.09.2016, та складені акти за підписом 3-х осіб від 01.06.2016, 15.06.2016, 24.06.2016, 05.07.2016, 16.09.2016, 26.09.2016.

Також, з метою зясування причин відсутності на роботі позивача на її домашню адресу неодноразово направлялись виклики-повідомлення щодо необхідності зявитися до відділу кадрів депо з метою пояснення причин відсутності на роботі. Однак, зазначені повідомлення повертались на адресу пасажирського вагонного депо ст. Одеса-Головна, у тому числі і з відмітками «не обслуговується». Зазначене також підтверджується наявними у матеріалах справи документами - повернення на адресу суду повістки.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобовязані чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника, додержувати трудової дисципліни тощо. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обовязки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу (ст. 140 КЗпП України).

Окрім того, з метою зясування причин відсутності позивача на роботі адміністрацією депо направлялись листи до медичних закладів від 30,09.2016 . ЛВЧД-3-14/3493. На що було отримано відповіді, що ОСОБА_1 (позивач) за медичною допомогою не зверталась (від 06.10.2016 № 03/486; від 11.10.2016 №03/496).

На виконання вимог Кодексу законів про працю України, адміністрацією депо було надано вмотивовано письмове подання від 30.09.2016 № ЛВЧД-3-14/3492 із підтверджуючими матеріалами допрофспілкової організації депо.

13.10.2016 р. відбулось засідання профспілкового комітету депо, де вирішувалось питання щодо звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 (позивач). Сама позивач на засідання не зявилась, її інтереси представляла представник ОСОБА_7 Єдиною причиною неявки на роботу позивача, зі слів її представника ОСОБА_7, став конфлікт зі старшим майстром ОСОБА_4

Таким чином твердження позивача щодо недотримання відповідачем трудового законодавства повністю спростовуються матеріалами справи.

Посилання позивача на незаконність її звільнення у відповідності до ч. 3 ст. 184 КЗпП, як одинокої матері, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, виходячи з наступного.

Поняття одинокої матері визначено в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992р. № 9, відповідно до якого одинока мати визначена як жінка, яка не перебуває у шлюбі і в свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері. Таким чином для визнання жінки одинокою матір'ю необхідна наявність двох обов'язкових ознак: жінка виховує дитину сама і утримує дитину сама.

Позивачем та її представником не надано жодного із належних та беззаперечних доказів, які могли б підтвердити те, що Позивач є одинокою матір'ю.

Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що звільнення на підставі п.4ст. 40 КЗпП України проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, що є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивачки недоплаченої суми під час розрахунку при звільненні, суд відмовляє в цій частині, оскільки не знайшли підтвердження в судовому засіданні її доводи щодо задоволення позовних вимог щодо поновлення на роботі.

У судовому засіданні відповідачем було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України встановлено строки звернення за вирішенням трудових спорів до суду. Вказані строки є спеціальними строками позовної давності. Ст.256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ст. 233 КЗпП України встановлює для звернення до суду для вирішення трудових спорів для працівників у спорах про звільнення - місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З огляду на те, що позивач ознайомилась з наказом про звільнення 14.02.2017 року підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності відсутні.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Таким чином, суд вважає, що позов є необґрунтованим, у звязку з чим не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 7,8,10,11,15,209,212-215,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», третя особа: первинна профспілкова організація пасажирського вагонного депо ст.. Одеса-Головна, в особі голови ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії.

Суддя А. Ю. Бойчук