АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/4479/17
Категорія:стягнення боргу Доповідач - Швецова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 січня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за борговою розпискою, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь з відповідача суму боргу за борговою розпискою в розмірі 549 250,00 грн, судовий збір, сплачений при зверненні з позовом до суду та витрати на правову допомогу в розмірі 34985,00 грн

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що влітку 2014 року до нього звернувся раніше знайомий йому ОСОБА_1 з проханням позичити йому гроші на невідкладні потреби. 15.08.2014 року він передав відповідачу грошову суму в розмірі 25000 доларів США, про що було складено письмову розписку, відповідно до якої позику було надано на строк до 01.09.2015 року.

Відповідач зобов'язань у визначений строк не виконав, позичені кошти не повернув, через що він вимушений звернутися з даним позовом до суду. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором позики (борговою розпискою), він був вимушений звернутися за кваліфікованою юридичною допомогою. Вартість юридичних послуг склала еквівалент 500 доларів США, що на день звернення з позовом до суду складала 10985 грн та 24 000 грн, а всього 34985,00 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, суму боргу за договором позики (письмовою борговою розпискою) в розмірі 549 250,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду в розмірі 5494,50 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення на його користь з ОСОБА_1 витрат, пов'язаних з наданням юридичної допомоги в розмірі 34985,00 грн - залишено без задоволення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 1 червня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити заочне рішення в частині стягнення суми з 549250 грн на 56965 грн, що еквівалентно 2072 доларам США.

В обґрунтування скарги посилається на те, що ним було перераховано позивачу гроші, що підтверджується чеками ПАТ КБ «ПриватБанк», позивачу було передано гроші в сумі 13903 доларів США, та загальна сума заборгованості становить лише 2072 доларів США.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення проти них, колегія відповідно до положень ст..308 ЦПК України вирішила апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та при ухваленні рішення відповідно до ч.1 ст.214 цього Кодексу, вирішує питання про наявність обставин, якими сторони обґрунтовували свої вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

По справі встановлено та не оспорюється те, що влітку 2014 року до ОСОБА_2 звернувся раніше знайомий йому ОСОБА_1 з проханням позичити йому гроші на невідкладні потреби.

Згідно розписки, 15.08.2014 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 суму в розмірі 25000 доларів США на строк до 01.09.2015 року, вказана розписка була написана власноруч ОСОБА_4

21.07.2015 року відповідачем була складена та власноруч підписана розписка, відповідно до якої він взяв на себе обов'язок повернути отримані його сином ОСОБА_4 кошти у сумі 25000 доларів США.

Розписки, написані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 знаходились у позивача та були долучені до матеріалів справи.

Однак, ОСОБА_1 зобов'язань за договором позики (борговою розпискою) ані у визначений строк, ані до теперішнього часу не виконав, позичені кошти не повернув.

Згідно ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Уразі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання.

Поняття договору позики визначено ст..1046 ЦК України. Так, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей.

Ця особливість реальних договір зазначена в ч.2 ст.640 ЦК України за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача не заперечував укладення договору позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також написання розписи ОСОБА_1 щодо повернення коштів позивачу. Заперечував лише в частині суми заборгованості, вказав, що ОСОБА_2 було повернуто 13903 доларів США та сума боргу складає лише 2072 доларів США.

До апеляційної скарги були долучені копії квитанцій про поповнення карткового рахунку ОСОБА_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк», а також копія договору доручення від 19 лютого 2014 року, відповідно до якого ТОВ «Транс Енерго Сервіс» повинно перерахувати кошти за рахунок ОСОБА_1 на картковий рахунок.

Судова колегія приходить до висновку , що посилання представника грошевого О.І. в судовому засіданні щодо наявної суми заборгованості лише 2072 доларів США безпідставні.

Відповідачем не було надано в порушення ст..58, 59 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних фактів.

Долучені до матеріалів справи квитанції ПАТ «КБ «ПриватБанк» щодо поповнення карткового рахунку не містять даних про те, що вказані суми були внесені на погашення заборгованості за договором позики, а також відсутні дані, що ОСОБА_2 надавав згоду на отримання суми заборгованості за договором позики саме у такий спосіб.

Посилання на повернення суми 13903 доларів США при свідках, судова колегія також не приймає до уваги, оскільки факт повернення боргу може бути підтверджено лише письмовими доказами.

Також колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено, що сплачені юридичною особою ТОВ «Транс Енерго Сервіс» грошові кошти у сумі 17875 грн. були направлені на погашення заборгованості за договором позики, крім цього, в порушення вимог Постанови Національного Банку України №637 від 15.12.2004 року, якою затверджено «Положення про ведення касових операцій у Національній валюті в Україні та Національним стандартам бухгалтерського обліку» не надано належних доказів щодо проведення вказаних операцій.

За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, слід визнати обґрунтованими висновки районного суду про отримання відповідачем в позику грошових коштів в національній валюті України в сумі, еквівалентній 25000 доларам США, яка за офіційним курсом долара за даними НБУ станом на 09.07.2015 року складає 549 250,00 грн, які повернуті позивачу не були.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Висновки районного суду належним чином вмотивовані, встановлені судом обставини ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах і доводами скарги не спростовуються. Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після проголошення але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді