Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Ткачука О.С., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є інвалідом дитинства 2-ї групи та є непрацездатним. Раніше позивач мешкав разом із батьком ОСОБА_6 по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер. На теперішній час він не має сім'ї, проживає самостійно. Розмір пенсії, який він отримує становить 1 104 грн.

Позивач зазначав, що він має тяжкі захворювання, та в останній час його стан здоров'я значно погіршився, у зв'язку з чим необхідні значні кошти на придбання ліків. У зв'язку з інвалідністю він не може працювати. Відповідач ОСОБА_5 є його рідним братом, який з ним не спілкується та матеріально не допомагає.

Ураховуючи наведене та уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути з ОСОБА_5. аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини від заробітку щомісячно довічно.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова

від 20 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/10 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 15 квітня

2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі

551,20 грн, рішення в частині стягнення з ОСОБА_5 аліментів в межах суми виплат за один місяць звернуто негайному виконанню.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 вересня

2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За положенням ч. 2 ст. 267 СК України повнолітні брати і сестри зобов'язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги можуть бути призначені за наявності юридичних складових: якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд на підставі наданих сторонами доказів, яким дав оцінку відповідно до ст. 212 ЦПК України, встановив фактичні обставини справи та дійшов правильного висновку, що оскільки дохід відповідача ОСОБА_5 після витрат на комунальні послуги та податки нижчий ніж прожитковий мінімум на одну особу щомісячно, а позивача ОСОБА_4 отримував пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 2 ст. 267 СК України.

Аліментні зобов'язання позивача, які він має перед цивільною дружиною на утримання їх малолітньої дитини не є підставою для задоволення його позову.

Доводи касаційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.С.Ткачук

О.В.Умнова