У х в а л а

30 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 серпня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року, клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання заяви у справі за позовом ОСОБА_4 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Артемівську Донецької області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Артеміський міськрайонний суд Донецької області рішенням від 28 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково, стягнув з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Артемівську Донецької області (далі - Відділення) на користь позивачки 9 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 21 тис. грн суд відмовив.

Стягнув з Відділення 165 грн 36 коп. судового збору в дохід держави.

Апеляційний суд Донецької області 23 серпня 2016 року скасував рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2016 року та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 15 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 серпня 2016 року залишила без змін.

10 травня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 серпня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини першої статті 21, частини третьої статті 28 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1105-XIV); невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 і 16 березня, 20 квітня 2017 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанови Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року та 11 травня 2016 року

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 15 березня 2017 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду про те, що оскільки позивачка звернулась до суду з позовом до Відділення про відшкодування моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві, після набрання чинності новою редакцією Закону № 1105-XIV (1 січня 2015 року), то вона не має права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Відділення, оскільки за положеннями цього Закону відшкодування моральної шкоди здійснюється відповідно до положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), тобто обов'язок з її відшкодування покладено на роботодавця.

Разом з тим у наданих заявницею для порівняння ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9, 16 березня та 20 квітня 2017 року суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що в подібних правовідносинах необхідно застосовувати норми Закону № 1105-XIV у редакції, яка була чинною на час настання страхового випадку, отже, позивачі, яким встановлено втрату працездатності висновками МСЕК до 1 січня 2006 року, мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд).

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, дає підстави для висновку про те, що суди касаційної інстанції неоднаково застосували одні й ті самі норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Однак Верховний Суд України у постанові від 11 травня 2016 року, яка також надана заявницею для порівняння, вже сформулював правовий висновок про те, що, починаючи з 1 січня 2006 року, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Фонду, оскільки дію відповідних норм Закону № 1105-XIV, які передбачали обов'язок відшкодування потерпілим моральної шкоди за рахунок Фонду, було зупинено, а згодом ці норми було виключено відповідними законами України.

Зазначені вище положення частини восьмої статті 36 Закону № 1105-XIV, за якими відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не вважається страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України, також підтверджують обґрунтованість указаного висновку Верховного Суду України та відсутність підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у цьому висновку.

Відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Ухвала суду касаційної інстанції від 15 березня 2017 року, про перегляд якої подано заяву, відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року.

Крім того, на обґрунтування передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстави перегляду судових рішень заявниця надала постанову Верховного Суду України, яка не може слугувати прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у цій постанові висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки зазначеною постановою відмовлено в задоволенні заяви про перегляд судового рішення з огляду на те, що заявник надав для порівняння судове рішення, яке не є прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною першою статті 356, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Артемівську Донецької області про відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 серпня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк