Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/424/17
Провадження № 2/321/236/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі Г.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права на приватизацію та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права на приватизацію та зобовязання вчинити певні дії. В заяві вказав, що 11 лютого 2015 року на підставі ордеру виданого за рішенням виконавчого комітету Михайлівської селищної ради Запорізької області від 29 січня 2015 року № 7, для покращення житлових умов він поселилися та був зареєстрований в однокімнатній квартирі № 3, яка розташована за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, пров. Парковий, буд. 5, де проживає до теперішнього часу. Позивачем зазначається, що раніше він вже приймав участь у приватизації двокімнатної квартири № 4, яка розташована за адресою: Запорізька область. Михайлівський район, смт. Михайлівка, пров. Парковий, буд. 5, за результатами якої за ним залишився невикористаний житловий чек на суму 0,24 грн. З метою приватизації квартири № 3 за вказаною адресою, в січні 2017 року позивачем до Михайлівською селищної ради Запорізької області разом із визначеним переліком документів була подана заява про передачу у приватну власність вищевказаної житлового приміщення, в задоволенні якої листом від 08 лютого 2017 року № М-1 було відмовлено з підстав попередньої участі у приватизації двокімнатної квартири № 5, яка розташована за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, пров. Парковий, буд. 5. Крім того, зазначено про неможливість забезпечення його потреби у доприватизації житла у звязку із відсутністю вільних житлових приміщень. Так як за ним залишився невикористаний житловий чек на суму 0,24 грн., житлова квартира перебуває у комунальній власності і не включена до переліку службових, позивач зазначає, що має право на приватизацію отриманої однокімнатної квартири № 3 безоплатно в межах невикористаного залишку норми безоплатної приватизації і за відповідну плату щодо частки займаного житла, яка перевищує норму безоплатної приватизації. Вважає, що відмовою в приватизації відповідачем порушено його право на приватизацію житла і на його захист він змушений звернутися з відповідним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що відмова у приватизації є законною, оскільки позивачем було реалізовано право на безоплатне отримання житла, яке відповідає всім нормам.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була надана однокімнатна квартира № 3 за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, пров. Парковий, буд. 5 на підставі ордеру від 06 лютого 2015 року №1, виданого згідно рішення виконавчого комітету Михайлівської селищної ради від 29 січня 2015 року за № 7 (а.с.4).

Згідно листа Михайлівської селищної ради від 20 січня 2017 року № 21 (а.с.5, 6), квартира АДРЕСА_1, перебуває в комунальній власності територіальної громади Михайлівської селищної ради на підставі свідоцтва про право власності від 06 грудня 2014 року та не включалось до числа службових.

29 березня 2007 року рішенням виконавчого комітету Михайлівської селищної ради № 74 ОСОБА_1, як потребуючому поліпшення житлових умов, було надано житлове приміщення АДРЕСА_2, що складається з двох житлових кімнат, жилою площею 22,03 м.кв. та загальною площею29,63 м.кв., і яка є у приватній власності позивача (а.с.7).

Згідно з довідкою ПАТ «Державний ощадний банк України» від 18 січня 2017 року № 1007/215-5 (а.с.8), в ТВБВ № 10007/0215 філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» частково використано житловий чек на імя ОСОБА_1, який мешкає за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт Михайлівка, провулок Парковий, 5 на суму 03 грн. 96 коп. Залишок коштів по житловому чеку в сумі 0,24 грн. для безоплатної приватизації майна не використано.

Позивач в січні 2017 року звернувся до органу приватизації Михайлівської селищної ради, однак листом від 08 лютого 2017 року йому було відмовлено у приватизації АДРЕСА_3, так як право на безоплатну приватизацію житла ними вже було використано при приватизації іншої квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 47 Конституції України одним із конституційних прав громадян є право на житло. Гарантіями здійснення цього права є обовязок створення державою умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; надання державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла безоплатно або за доступну плату.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Конституції України право людини на житло є загальновизнаним, невідчужуваним, непорушним і рівним для всіх без будь-яких обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.ст. 9, 48 Житлового кодексу України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України.

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду".

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Згідно до змісту ч. 3 ст. 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду (надалі - Закон) передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання зави громадянина.

При цьому частина 10 наведеної статті зазначає, що органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків - пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Тобто, перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правомірність вселення та проживання позивача у квартирі АДРЕСА_5 підтверджено наявними у справі документами та в судовому засіданні не заперечувалось представником відповідача, що є обставиною, яка не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України.

Порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та перелік документів, що підлягали оформленню на час виникнення спірних правовідносин, регулювався Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 (з відповідними змінами та доповненнями).

Відповідно до п. п. 9, 10 Положення, якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

Відповідно до офіційного тлумачення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Рішенням Конституційного Суду № 15 р-п/2010 від 10.06.2010 року кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю; у власність наймача і кожного члена його сімї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сімї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Згідно з п. 1 рішення Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»(справа про безоплатну приватизацію житла) в аспекті конституційного звернення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо:

- громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 кв. м на сім'ю;

- у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла;

- у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду;

- весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, враховуючи, що відповідно до законодавства України кожен громадянин має право приватизувати займане ним житло в межах номінальної вартості житлового чеку один раз та приймаючи до уваги, що позивачами в повному обсязі не було використано право на безоплатну приватизацію житла, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн.

Керуючись ст. ст. ст. 4, 8, 9, 10, 14, 15, 21, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права на приватизацію та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію житлової квартири № 3, яка розташована за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, пров. Парковий, буд. 5.

Зобовязати Михайлівську селищну раду Запорізької області вжити заходів для реалізації ОСОБА_1 права на приватизацію житлової квартири № 3, яка розташована за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, пров. Парковий, буд. 5, відповідно до поданої ним заяви з урахуванням невикористаного житлового чеку у межах вартості та з доплатою особистими коштами.

Стягнути з Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4