Номер провадження 2/754/1058/17
РІШЕННЯ

Іменем України

14 листопада 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

за участю секретаря судового засідання Яремус-Байсанової А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договору довічного утримання недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати недійсним Договір довічного утримання від 15.12.2015 року укладений між померлим ОСОБА_4 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 2942 з моменту укладення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_4 Після смерті батька Позивачу стало відомо про наявність Договіру довічного утримання укладеного померлим 15.12.2015 року з невідомою особою, ОСОБА_2 У відповідності з Договором довічного утримання від 15.12.2015 року покійний ОСОБА_4 (відчужувач по договору) передав у власність, а Відповідач, ОСОБА_2 (набувач) отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 взамін на зобов'язання забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах даного договору. Вказана квартира складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 21, 2 кв. м.. Зі змісту Договору довічного утримання Позивачу стало відомо, що перед укладенням даного договору, 08.06.2015 року квартира була приватизована та батько отримав свідоцтво про право власності, яке було видано відділом приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації згідно з розпорядженням (наказом) від 08.06.2015 року. Право власності ОСОБА_4 було зареєстровано в держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 4 Договору, ціна відчужуваної квартири на підставі висновку, виданого ТОВ «Інститут оціночних експертиз і права», становить 98000,00 гривень. Договір довічного утримання від 15.12.2015 року був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований у реєстрі №2942. Позивач в свою чергу вважає даний договір недійсним, а виражена в ньому воля покійного батька не є вільно. Крім того, на момент підписання договору довічного утримання батько страждав хронічним алкоголізмом і за своїм станом не міг розуміти значення своїх дій та не міг керувати ними На протязі більш ніж тридцять років він постійно зловживав спиртними напоями, що було причиною розірвання шлюбу між батьками Позивача. Квартира, яку відчужив покійний була надана сім'ї ОСОБА_4 на підставі ордеру для постійного проживання та залишалася неприватизованою, тому що після розірвання шлюбу у батька постійно не було часу та коштів для її приватизації. При житті ОСОБА_4 більш ніж тридцять років зловживав спиртними напоями та на час укладення договору довічного утримання він вже хворів на хронічний алкоголізм, внаслідок чого покійний біля п'яти років не міг самостійно рухатися, обслуговувати себе без сторонньої допомоги, місяцями не виходив зі своєї квартири. Покійний батько при житті був інвалідом II групи з 01.02.2010 року. Висновком МСЕК йому було встановлено діагноз: ураження опорного рухового апарату. Оскільки на час укладення договору довічного утримання від 15.12.2015 року внаслідок зловживання спиртними напоями у батька спостерігалися приступи агресії і провали пам'яті, а стан його здоров'я погіршувався, останній не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Позивач вважає, що відповідач скористався станом покійного батька у своїх корисливих цілях, оформивши договір довічного утримання на своє ім'я. Він не міг самостійно поїхати в БТІ та реєстраційну службу для оформлення приватизації та реєстрації квартири. В період з моменту укладення спірного договору до загибелі батька він постійно знаходився під впливом дії спиртних напоїв та не міг розмовляти, а тільки вигукував якісь незрозумілі звуки. Вигляд покійний батька повинен був викликати у нотаріуса сумніви щодо його стану, якщо він особисто був присутній на укладенні та посвідченні спірного договору. Особисто покійний батько Позивача фізично не міг поїхати до нотаріуса наАДРЕСА_2 та підписати Договір про його довічне утримання.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснили, що Позивач постійно навідував свого батька, який хворів на хронічний алкоголіз, внаслідок чого покійний біля п'яти років не міг самостійно рухатися, обслуговувати себе без сторонньої допомоги. Про існування спірного договору Позивачу не було відомо, батько про укладення договору не повідомляв. Просять врахувати, що відповідач ввів батька Позивача в оману щодо правової природи договору та останній не усвідомлював що укладає саме договір довічного утримання. Також представник позивача вказувала на те, що висновок експертів не обґрунтований та не узгоджується з матеріалами справи. Експертам не було надано всі необхідні медичні документи, як було витребувано експертною установою.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що твердження про те, що ОСОБА_4 протягом понад 30 років зловживав алкогольними напоями та хворів на хронічний алкоголізм, не підтверджені жодними медичними документами, натомість додана до матеріалів справи довідка про інвалідність свідчить про ураження опорно-рухового апарату, що жодним чином не пов'язано зі здатністю особи у усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Факти, які підтверджують психічний стан особи мають підтверджуватися відповідними довідками про звернення до психіатра, про перебування на психіатричному обліку. Померлий ОСОБА_4 у день укладення оспорюваного договору пройшов огляд у лікаря-психіатра. З огляду на похилий вік відчужувача за договором, довідка була отримана та надана нотаріусу, таким чином дієздатність та здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними з боку ОСОБА_4 було підтверджено у повному обсязі відповідно до чинного законодавства. Крім цього причиною смерті ОСОБА_4 є закритий перелом склепіння та основи черепу, а не захворювання, спричинене алкоголізмом. Відтак, під час укладення спірного правочину ОСОБА_4 розумів значення своїх дій та міг керувала ними, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта №498 від 27..07.2017 року. Просить відмовити в задоволенні позову.

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, надіславши до суду лист з проханням слухати справу у її відсутність.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, покази свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

З огляду на зазначене положення доказуванню в таких спорах підлягають обставини, що свідчать про наявність такого стану особи на момент укладення правочину.

Ях роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 Постанови «Про судову практику розгляду спорів про визнання правочинів недійними» від 06.11.2009 року № 9 правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, кеш вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розгляд, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

У відповідного до положень ст. 212 ЦПК України висновок такої експертизи повинен оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами по справі - показаннями свідків, даними медичних документів, що підтверджують або ж спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладання відчужувач не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експерта на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно де сі. 44 Закону України «Про нотаріат» обов'язком нотаріуса, є перевірити чи усвідомлює особа у момент підписання правочину чи може особа керувати своїми діями. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад який може вплинути на її дієздатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими ст. 43 Закону України «Про нотаріат» (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника ВВВ, посвідчення виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь - яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії.

У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органів опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опік: або піклування над такою фізичною особою.

Судом встановлено, що 15.12.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Відповідно до умов вказаного договору довічного утримання ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, взамін чого ОСОБА_2 зобов'язувався забезпечувати Відчужувача (ОСОБА_4) утриманням довічно на умовах цього Договору.

Із копії договору вбачається, що нотаріусом особу ОСОБА_4 встановлено та дієздатність перевірено.

Із змісту оспорюваного договору вбачається, що при його посвідченні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 роз'яснено сторонам всі умови укладення договору (ст.ст. 203, 215, 229-235, 744-757 Цивільного кодексу).

Як вбачається із тексту оспорюваного договору, останній містить роз'яснення усіх положень та наслідків укладення такого договору, до нього долучено копію паспорта ОСОБА_4

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 63 років, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 24).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на стороні позивача підтвердили, що знали померлого ОСОБА_4 тривалий час.

Зокрема, свідок ОСОБА_5 суду показала, що померлий ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями приблизно 30 років. ОСОБА_4 був досить агресивним по відношенню до оточуючих. Вказувала на те, що вона приїжджала до ОСОБА_4 готувати йому їжу.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що якийсь час проживала у померлого ОСОБА_4 та інколи готувала йому їжу. Продукти харчування купувала на кошти, які давав син померлого. Вважає, що померлий не міг самостійно поїхати в БТІ, у зв'язку з незадовільним станом здоров'я. Померлий ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями та був агресивним по відношенню до оточюючих, коли знаходився у стані алкогольного сп'яніння.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що проживав в одному будинку з померлим ОСОБА_4 Останній час часто бачив померлого у стані алкогольного сп'яніння. У ОСОБА_4 була цивільна дружина ОСОБА_14 та син, який приносив померлому продукти харчування. Померлий ОСОБА_4 був людиною із складним характером. ОСОБА_14 допомагала ОСОБА_4 доходити до ліфту, бо за станом здоров'я самостійно він цього зробити не міг.

Обставини укладення спірного договору даним свідкам не відомі.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8,, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на стороні відповідача суду ствердили, що знали померлого ОСОБА_13 у зв'язку із укладення договору довічного утримання.

Свідок ОСОБА_2 вказував на те, що померлий ОСОБА_4 укладаючи спірний договір повністю усвідомлював значення своїх дій, чітко розумів, що укладає саме договір довічного утримання. В день підписання договору ОСОБА_4 навіть був без палички.

Свідок ОСОБА_10 повідомив, що в день підписання договору довічного утримання ОСОБА_4 читав договір та усвідомлював значення своїх дій.

Свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що померлий при укладенні договору довічного утримання читав його та висловлював бажання оформити вказаний договір. Померлий в день підписання договору самостійно прийшов до нотаріуса за допомогою палички.

Свідок ОСОБА_12 повідомила суду про те, що померлий ОСОБА_4 при підписанні договору читав його та з"совував для себе умови пунктів договору. На вигляд був звичайним чоловіком.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що померлий був достатньо охайним на вигляд та повідомив про те, що у нього є син, який не надає йому допомогу. При підписанні договору ОСОБА_4 уважного його читав та самостійно підписував.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідки №1314 від 15.12.2015 року з Київського міського ПНД №1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає в АДРЕСА_1, 15.12.2015 року був оглянутий в КМПНД №1, на диспансерному обліку не знаходиться, за допомогою не звертався, дієздатний.

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК від 05.02.2010 року, ОСОБА_4 була встановлена II група інвалідності з 01.02.2010 року з ураження опорно-рухового апарату.

У наданому акті №25-В огляду МСЕК від 05.02.2010 року міститься огляд невролога від 05.01.2010 року з діагнозом «Распространенный остеохондроз позвоночника, деформирующий спондилез со стойким болевым синдромом, стато-динамическими нарушениями; нарушениями ходьбы». При огляді на МСЕК встановлено основний діагноз «Лівобічний коксартроз», супутній діагноз - «Остеохондроз поперекового відділу хребта, полірадикулярний помірний синдром», встановлена II група інвалідності.

З наданої амбулаторної карти з Київського міського ПНД №1, вбачається, що 15.12.2015 року підекспертний був оглянутий психіатром, зроблено запис «скарг на стан психічного здоров'я не має. Діагноз «На момент обстеження психічних розладів не виявлено».

Із висновку судово-психіатричного експерта №498 від 27.07.2017 року, вбачається, що ОСОБА_4 під час укладення договору довічного утримання 15.12.2015 року на будь-який психічний розлад не страждав. За своїм психічним станом у цей період він у повній мірі усвідомлював значення свої дій та міг керувати ними.

Отже, зважаючи на викладене суд беручи до уваги покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проте, що ОСОБА_4 був схильний до зловживання алкогольними напоями вважає, що дані покази не свідчать про недієздатність ОСОБА_4, оскільки померлий на обліку в лікаря-нарколога не перебував, у стаціонарах з цього приводу не лікувався. Більш того, при огляді психіатром у день підписання договору в нього не були виявлені будь-які психічні порушення.

Відтак надані покази свідків ОСОБА_8,, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 цілком узгоджуються з документами, що містяться в матеріалах справи, зокрема з медичною документацією, яка свідчать про те, що ОСОБА_4 будь-яким психічним захворюванням не страждав та не виявляв ознак психічного розладу, міг усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними та передбачати їх наслідки. Дані про його перебування на час укладення договору довічного утримання в емоційному стані який би суттєво впливав на його дії відсутні.

Отже, судом на підставі поданих сторонами доказів не встановлено обставин, які б свідчили про те, що на момент укладення оспорюваного договору довічного утримання ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій або не міг керувати ними.

З огляду на вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору довічного утримання від 15.12.2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 недійсним, оскільки будь-які дані про те, що ОСОБА_4 на момент укладення спірного правочину не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними відсутні, відтак, суд вважає, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст. 203, 204, 215, 225, 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договору довічного утримання недійсним - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15.11.2017 року.

Суддя: Н.Г. Таран