У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Стебницької міської ради Дрогобицького району Львівської області, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Комунальне підприємство «Ринок Прикарпаття», про визнання права власності на самочинне будівництво, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що згідно з договором оренди торгової площі від 01 січня 2011 року вона є орендарем земельної ділянки, площею 7,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 а згідно з договором оренди торгової площі від 01 червня 2013 року вона є орендарем земельної ділянки, площею 10,5 кв. м за цією ж адресою, місце АДРЕСА_2, що у серпні 2013 року вона зверталася до Стебницької міської ради Дрогобицького району Львівської області з клопотанням про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які вона орендує, під уже збудоване нерухоме майно, проте отримала відмову. Крім того, у лютому 2014 року вона зверталася із заявою до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про прийняття об'єкту нерухомого майна до експлуатації, у задоволенні якої їй теж відмовлено.

Просила визнати право власності на самочинно збудовані торгові приміщення на земельній ділянці, що знаходиться: ряд АДРЕСА_1 та на земельній ділянці, що знаходиться: ряд АДРЕСА_2

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. ч. 1−4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про відмову у задоволенні позову, оскільки здійснене позивачем будівництво є самочинним, так як відсутні докази того, що будівництво здійснювалось позивачем на земельній ділянці, що була відведена їй в установленому порядку для цієї мети, а також те, що об'єкт нерухомості збудовано за наявності належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Крім того, Стебницька міська рада Дрогобицького району Львівської області, як власник земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, та Комунальне підприємство «Ринок Прикарпаття», як постійний користувач земельної ділянки, заперечують проти визнання за позивачем права власності на торгові приміщення.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Маляренко А.В.