Провадження № 2/522/9178/17
19 жовтня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.
при секретарі Соболевій О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такими, що втратили право на користування житлом, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такими, що втратили право на користування житлом
Представник позивача в судовому засіданні просив слухати справу позивача та його представника.
Відповідачі в судове засідання не зявились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку, тому суд вважає за можливе розглядати справу заочно, за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що позивач перебував у шлюбі з відповідачем з ОСОБА_6 з 1985 року.
Позивачу на праві особистої власності на підставі договору дарування від 22.09.1995 р. належить квартира АДРЕСА_1 (зараз Академічна) у м.Одесі.
20.11.2003 року шлюб між сторонами було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено актовий запис № 293.
Після розірвання шлюбу, колишня дружина ОСОБА_2 обіцяла добровільно знятися з реєстраційного обліку разом з дітьми: ОСОБА_4 та ОСОБА_4, але вони усі разом поїхали до іншого міста та більше позивач їх не бачив.
Мати позивача ОСОБА_3 також не мешкає у вказаній квартирі з 2002 року, мешкає вона у іншому місті і досі також не знялася з реєстраційного обліку.
Згідно ст.41 Конституції України передбачено, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю
Відповідачі в квартирі не проживають. Жодної домовленості щодо збереженні за відповідачами права на житло в квартирі між сторонами не було.
Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, проводиться в судовому порядку.
Так, п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на житлову площу.
Відповідно до ст. 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.
Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Виходячи з викладеного, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 72 ЖК України, ч.2.ст.405 ЦК України, ст.ст. 209, 212-215, 224-226 ЦПК, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такими, що втратили право на користування житлом - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування кв.№56 у буд.5 корп В по вул.Академічній (раніше Піонерська) у м.Одесі.
Дане рішення є підставою для зняття ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з реєстрації з квартири № 56 у буд.5 корп В по вул.Академічній (раніше Піонерська) у м.Одесі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.
Суддя: