АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації, вчиненої суб'єктом владних повноважень, треті особи: державний нотаріус Сьомої Київської державної нотаріальної контори Паньшина Олена Валеріївна, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись у липні 2016 року до суду із вищевказаним позовом ставила питання про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації, вчиненої суб'єктом владних повноважень.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року було закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: державний нотаріус Сьомої Київської державної нотаріальної контори Паньшина О.В., Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначаючи при цьому, що судом не було взято до уваги те, що відповідно до практики ВСУ, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Позивач у судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники судового розгляду будучи належним чином повідомленими про розгляд справи у судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, у силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції закриваючи провадження у справі за правилами положень ст. 205 ЦПК України, виходив з порушення розумності строків розгляду справи та того, що позивачем заявлені вимоги щодо скасування державної реєстрації відповідних прав в контексті Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які відповідно до п.1 ч. 1 ст. 3 КАС України є справою адміністративної юрисдикції. А відтак, дійшов висновку що вказаний спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ст. 205 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких суд закриває провадження у справі, а саме, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 3) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 4) сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом; 5) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або повернув справу на новий розгляд до третейського суду, який ухвалив рішення, але розгляд справи у тому самому третейському суді виявився неможливим; 6) померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 7) ліквідовано юридичну особу, яка була однією із сторін у справі.

Указана судом одна із підстав до закриття - розумні строки розгляду справи, не є законодавчо визначеною підставою для закриття провадження у справі у контексті положень ст.205 ЦПК України.

Також, суд першої інстанції зазначав, що необхідною умовою для прийняття рішення про відмову чи задоволення позовних вимог заяви є розгляд публічно-правового спору позивача з державним реєстратором, розгляд якого має проводиться за правилами адміністративного судочинства.

При цьому судом не було взято до уваги, що позивач, звертаючись до суду з позовом ставив питання про визнання недійсним договору дарування частини квартири від 04 квітня 2009 року, застосування наслідків недійсності правочину шляхом скасування державної реєстрації права власності відповідача на 2/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та повернення у власність позивача 2/3 частини вказаної квартири у відповідності до вимог ст.ст. 202, 203, 215, 216, 229 ЦК України. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що договір дарування частини квартири від 04 квітня 2009 року було укладено внаслідок помилки щодо його правової природи, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між позивачем та відповідачем.

Беручи до уваги предмет спору, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що від вирішення даного спору залежить відновлення у позивача цивільного права власності на спірну частину квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, ухвала суду, як така що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню, з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 311, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: