Номер провадження: 22-ц/785/5083/17
Номер справи місцевого суду: 522/3541/15-ц
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_7, Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області, Юридичний департамент Одеської міської ради про визнання договорів купівлі-продажу квартири та автомобіля недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_7, про усунення перешкод у здійснені права користування,-

В С Т А Н О В И Л А:

20 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який у подальшому був нею уточнений, до ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу квартири та автомобіля недійсним.

Мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в період з 24.11.1990 року по 28.10.2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 12 червня 1997 року та договором купівлі-продажу, від 12 червня 1997 року, ОСОБА_3 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1.

17 серпня 2007 року подружжя придбало автомобіль Honda CR-V 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який було зареєстровано на ім'я ОСОБА_3.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.01.2010 року, ОСОБА_3 продала та передала у власність, а ОСОБА_5 купила та прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3 договору купівлі-продажу від 25.01.2010 року, загальна вартість нерухомого майна (квартири) становить 21 033 гривень. Відповідно до п. 2 договору купівлі-продажу продаж квартири вчинено за 22 000 гривень.

Відповідно до Довідки купівлі - продажу від 12 березня 2010 року за заявою до органу реєстрації транспортних засобів ОСОБА_3 перереєструвала автомобіль марки Honda CR-V 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, сірого кольору на свою доньку ОСОБА_5.

Однак, ОСОБА_3 стверджує, що дані правочини були укладені фіктивно, без наміру настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним. А тому вона звернулась до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 проти позову заперечував, та 22.04.2015 року звернувся до суду із зустрічною позовною заявою в якій просив у задоволені первісного позову відмовити в повному обсязі, усунути перешкоди у здійснені права користування та розпорядження майном, шляхом зобов'язання ОСОБА_3 повернути ОСОБА_5 належний їй на праві приватної власності автомобіль марки Honda CR-V 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключі від автомобіля.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2017 року первісний позов задоволено в повному обсязі.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги зустрічного позову у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи всі вони були сповіщені належним чином. Про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток, причини неявки до суду ними повідомлено не було, крім того, інтереси позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_5 представляють їх довірені особи. Тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін по справі до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розгляду справи та їх доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи вимоги первісного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що укладені між сторонами договори купівлі - продажу квартири та автомобіля не мали на меті створення правових наслідків, передбачених умовами цих договорів, з чим погоджується і судова колегія.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст. 234 ЦК України, фіктивний правочин вчиняється його учасниками без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних прав і обовязків, тобто сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину його учасники мають інші цілі, ніж ті, що ним передбачені. Причому справжні їх цілі можуть бути як протизаконними, так і цілком законними. Водночас фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений (нотаріальне посвідчення, державна реєстрація).

Сам по собі факт невиконання учасниками правочину його умов не робить його фіктивним. Позивач, який звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в своєму рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач за первісним позовом ОСОБА_3 не мала наміру відчужувати належне їй майно, а укладаючи договори купівлі - продажу спірного майна із своєю донькою, ОСОБА_3 мала на той час на меті не дати можливості її кредиторам передчасно допустити звернення стягнення на спірне майно.

Отже, розглядаючи спір, місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Суд перевірив усі докази, які навела позивач за первісним позовом ОСОБА_3 у підтвердження своїх вимог, а відповідач ОСОБА_5 - у підтвердження своїх заперечень та на підтвердження вимог своєї зустрічної позовної заяви, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді даної справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Оскільки позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 не надала належних доказів ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції, які б підтвердили порушення її прав та реальне виконання умов спірних договорів купівлі - продажу, тому такі твердження позивача за зустрічним позовом є недоведеними та безпідставними.

Відповідно до ст. 256 та ст. 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання, перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Судом першої інстанції було поновлено строк на звернення до суду із первісним позовом, у зв'язку із тим, що ОСОБА_5 користується спірним автомобілем та з часу укладання договору купівлі-продажу й до цього часу проживає у спірній квартирі, тобто відповідачка визнавала її право на квартиру, крім того між матір'ю та донькою були довірительні стосунки, що також підтверджується довіренністю від 24.12.2012 року строком на п'ять років до 24.12.2017 року, виданої ОСОБА_5 на імя ОСОБА_5, якою донька уповноважувала матір розпоряджатися спірною квартирою АДРЕСА_1 з правом її продажу за ціною та на умовах за її розсудом, з правом отримання грошей (а.с.43-44).

Отже, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про поновлення ОСОБА_3 права на звернення до суду із позовними вимогами за захистом своїх порушених прав.

Таким чином доводи ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення зустрічного позову у повному обсязі, та відмови у задоволенні первісного позову, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим по справі доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Р.Д. Громік