233 № 233/1625/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
16 червня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С.
за участю секретаря Вареніченко В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Сбербанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав заявлені позовні вимоги та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 31.05.2017 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи.
Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з п. 5.1. кредитного договору № 18/Н/11/76/ФО від 19 жовтня 2011 року позичальник сплачує банку наступні комісійні винагороди: - комісію за управління кредитом у розмірі 3% від суми кредиту, сплачується позичальником одноразово в день підписання цього договору.
Згідно з п. 6.2 кредитного договору № 18/Н/11/76/ФО від 19 жовтня 2011 року проценти нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитом. В цьому договорі під терміном «загальна сума заборгованості за кредитом» розуміється залишкова сума кредиту, тобто сума кредиту,що фактично надана позичальнику і не повернена банку.
Відповідно до п. 6.5 кредитного договору № 18/Н/11/76/ФО від 19 жовтня 2011 року нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього договору, за фактичну кількість днів в періоді. Для розрахунку процентів приймається 360 днів у році.
Пунктом 6.8 кредитного договору № 18/Н/11/76/ФО від 19 жовтня 2011 року передбачено, що у випадку (а) збільшення облікової ставки НБУ, у випадку (б) порушення позичальником будь-якого із своїх зобовязань, передбачених цим договором, - процентна ставка за користування кредитом в першому випадку (а) збільшується прямо пропорційно збільшенню облікової ставки НБУ, а в другому випадку (б) збільшується на 2 процентних пункти, після чого становитиме 27% річних. Зазначеним пунктом позичальник погоджує зміну процентної ставки, що не потребує укладення додаткової угоди між сторонами цього договору.
Згідно з п. 8.1 кредитного договору № 18/Н/11/76/ФО від 19 жовтня 2011 року позичальник зобовязується щомісячно 19 числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з наступного після укладання цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 2365 грн. 91 коп. відповідно до графіку.
Відповідно до п. 9.3 кредитного договору № 18/Н/11/76/ФО від 19 жовтня 2011 року всі платежі позичальника за цим договором (повернення кредиту, сплата процентів і т.д.) здійснюється шляхом внесення коштів до каси банку або шляхом переказу коштів з будь-якого поточного рахунку позичальника та наступного зарахування на рахунок. У випадку, якщо днем будь-якого платежу за цим договором є неробочий день, то позичальник зобовязаний здійснити такий платіж у перший робочий день, наступний за неробочим.
Банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором , в тому числі, у разі затримання позичальником щонайменше на один календарний місяць сплати частини кредиту , періодичність сплати якого передбачена цим договором, та/або процентів, нарахованих за користування кредитом (п.8.3 Договору).
За змістом положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені в договорі.
Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.
Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК України.
Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, виходить з того, що відповідачами не спростовано зазначений розрахунок в частині заборгованості за кредитом та за процентами за користування ним.
Посилання позивача щодо наявності у відповідачів заборгованості за пенею, нарахованою за період з 20.08.2014 року по 31.08.2014 року, тобто після 14 квітня 2014 року є необґрунтованими, оскільки позивачем не враховані положення Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року та який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП).
Відповідно до ст.2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».
02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».
Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».
Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є м. Макіївка Донецької області.
Місто Макіївка Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Отже, заборгованість за пенею, що нарахована за період з 20.08.2014 року по 31.08.2014 року, тобто після 14.04.2014 року, має бути списана банком, оскільки в Законі вказана дата з якої нарахування пені/штрафів за кредитними договорами банкам забороняється, а нараховані пеня/штрафи підлягають списанню. Посилання позивача на застосування вказаного закону з 12.02.2015 року є помилковим. За наведених підстав, суд вважає, вимоги стягнення пені необґрунтованими. А отже суд вважає за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити.
Крім того, з метою забезпечення своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним позичальником ОСОБА_1, між позивачем і ОСОБА_3 та позивачем і ОСОБА_2 19 жовтня 2011 року укладено договори поруки № 18/Н/11/76/ФО/S-1 та 18/Н/11/76/ФО/S-2 відповідно. Згідно до п.п. 2.1 вказаних договорів поручитель зобовязався відповідати перед кредитором за зобовязання, які були невиконані боржником та які передбачені основним договором (основне зобовязання), зокрема, але не обмежуючись: зобовязання повернути кредитору кредит, наданий за основним договором, згідно графіку у строки зазначені в основному договорі; зобовязання в строки та в порядку визначеному ст.6 основного договору сплачувати проценти за користування кредитом; зобовязання в строки,які зазначені в основному договорі сплачувати кредитору комісійну винагороду за управління кредитом з розрахунку 3% річних від суми, яка зазначається в основному договорі; зобовязання відшкодувати збитки, завдані кредитору невиконанням та/або неналежним виконанням зобовязань по основному договору; зобовязання сплатити кредитору штрафні санкції за невиконання та/або неналежне виконання зобовязань по основному договору у строки та у розмірах, які зазначаються в основному договорі.
Згідно із п. 4.1 зазначених договорів поруки боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель та боржник залишаються зобовязаними перед кредитором до того моменту, поки всі зобовязання за основним договором не будуть виконані повністю.
В силу ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції, що діяла на час укладення договорів поруки, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
20.04.2016 року Верховним Судом України у справі №6-2662цс15 було винесено постанову, в якій був викладений висновок про те, що умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.
Крім того, 29.06.2016 року Верховним Судом України у справі №6-272цс16 було винесено постанову, в якій був викладений наступний висновок, а саме: якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Оскільки судом встановлено, що строк припинення договорів поруки з відповідачами не встановлено, умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в звязку із неналежним виконанням позичальником цих зобовязань, з поручителів солідарно з боржником слід стягнути суму заборгованості в розмірі 4731 грн., що відповідає строку дії договору поруки стосовно платежів, які не були здійснені боржником відповідно до графіку погашення кредитної заборгованості 19.09.2016 року та 18.10.2016 року, враховуючи шість місяців до 17.03.2017 року - дати подання позову кредитором до поручителів, що підтверджується конвертом з датою відправлення позову поштовим звязком.
Суд на підставі вищевикладених висновків щодо застосування норм права, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України мають бути враховані судом, вважає, що договори поруки, укладені з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є припиненими щодо платежів, які боржник ОСОБА_1 відповідно до графіку погашення кредитної заборгованості мав здійснити з 19.08.2014 року до 19.08.2016 року.
В цій частині позов підлягає задоволенню та зазначена заборгованість підлягає стягненню з ОСОБА_4, з них частина заборгованості за кредитним договором в розмірі 4731 грн. підлягає солідарному стягненню з відповідачів у справі, та в свою чергу складається з 4585,59 грн. заборгованість за кредитом; 145,41 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом.
У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку із частковим задоволенням позову суд присуджує позивачу з відповідачів понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що в загальному розмірі дорівнює 1598 грн. 63 коп., та підлягає сплаті ОСОБА_1 в розмірі 1499 грн. 96 коп., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розмірі 49 грн. 33 коп. з кожного.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 74, 88, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, -
Позов публічного акціонерного товариства Сбербанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства Сбербанк заборгованість за кредитним договором № 18/Н/11/76/ФО від 19 жовтня 2011 року станом на 08 листопада 2016 року, що включає заборгованість за кредитом в сумі 4585 грн. 59 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 145 грн. 41 коп., а всього в сумі 4731 (чотири тисячі сімсот тридцяти однієї ) гривні 00 копійок, солідарно.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Сбербанк витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 1499 (однієї тисячі чотириста девяносто девяти) гривень 96 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства Сбербанк витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 49 (сорока девяти) гривень 33 копійок, з кожного.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя