Справа №585/1210/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1554/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 серпня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_4 просила суд стягнути на свою користь з ОСОБА_3 грошові кошти, передані йому в якості авансу, у розмірі 20000 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що 22 травня 2015 року вона домовилася з ОСОБА_3 про укладання договору купівлі-продажу житлового будинку № 3 по вул. Першотравнева в с. Панасівка Липоводолинського району Сумської області за 40000 грн. одразу після оформлення відповідачем права власності на вказаний будинок після смерті його матері. В рахунок майбутньої угоди, цього ж дня, вона передала ОСОБА_3 кошти в сумі 20000 грн., про що є розписка, а відповідач передав їй ключі від будинку і надав згоду на проживання в ньому. З 30 травня 2015 року вона разом з чоловіком стала проживати в цьому будинку, проте в подальшому виявилось, що дах будинку сильно протікає. Про виявленні недоліки вона повідомила ОСОБА_3 і заявила, що не буде купувати цей будинок та просила повернути суму авансу, на що отримала відмову у зв'язку відсутністю у відповідача сплачених коштів. Оскільки житло було не придатне до проживання, вона з чоловіком в серпні 2015 року виїхали з вказаного будинку. В подальшому вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути суму авансу, але він відмовився повертати та пояснив, що сплачені нею кошти є завдатком та не підлягають поверненню, що і стало підставою звернення до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти, передані в якості авансу, в розмірі 20000 грн. та 640,00 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову позивачу у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що грошові кошти в сумі 20000 грн. він отримав від позивача як завдаток за укладеною 22 травня 2015 року між ними угодою, оформленою у вигляді розписки, щодо купівлі-продажу в майбутньому житлового будинку. Оскільки саме позивач відмовилася від виконання зобовязань за укладеною між ними угодою, то відповідно до норм ЦК України, сплачений нею завдаток поверненню не підлягає.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи в установленому законом порядку, але в судове засідання не зявились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції, 22 травня 2015 року ОСОБА_3 склав розписку про те, що зобовязується продати будинок його померлої матері, що знаходиться за адресою: с. Панасівка Липоводолинського району, вул. Першотравнева, 3, ОСОБА_4 за 40000 грн. В розписці також зазначено, що 22 травня 2015 року ОСОБА_3 отримав 20000 грн., а іншу частину отримає після оформлення ним в 2016 році права власності на будинок. Вказана розписка була підписана ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в присутності свідка ОСОБА_5 (а.с. 6).

08 червня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_3 з письмовою вимогою про повернення сплачених нею 20000 грн. у місячний термін, на що отримала від ОСОБА_3 письмову відмову повернути вказані кошти (а.с. 7-10).

Договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: с. Панасівка Липоводолинського району, вул. Першотравнева, 3, між сторонами у справі укладено не було.

Факт отримання грошових коштів у сумі 20000 грн. ОСОБА_3 не оспорюється.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між сторонами у справі договору-купівлі продажу житлового будинку у встановленій законом формі укладено не було, а існувала лише переддоговірна домовленість, за якою позивач передала грошові кошти, а відповідач зобовязувався в майбутньому продати будинок після оформлення правовстановлюючих документів, тому отримані ОСОБА_3 20000 грн. є авансом, який підлягає поверненню ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до положень ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобовязання, може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору.

Оскільки договору купівлі-продажу житлового будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Так як передана відповідачу сума коштів є авансом, договір купівлі-продажу сторони по справі не уклали, аванс, який сплачувався у рахунок майбутнього правочину, не повернуто і законом не передбачено підстав для його утримання відповідачем, тому останній володіє зазначеними грошовими коштами без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобовязання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Оскільки право власності на будинок, який ОСОБА_3 мав намір продати, не було зареєстровано за ним на час укладення розписки, тобто відповідач на момент отримання коштів фактично не мав права на розпорядження будинком, а в подальшому договір купівлі-продажу будинку між сторонами у справі укладений не був, тому відповідачем сума авансу отримана безпідставно та підлягає поверненню позивачу.

При цьому обов'язок по поверненню безпідставно отриманих коштів не ставиться в залежність від того, з чиєї вини не був укладений договір купівлі-продажу будинку, який сторони мали намір укласти та в рахунок плати по якому відповідач отримав аванс.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що передана ОСОБА_4 відповідачу грошова сума в розмірі 20000 грн. є авансом, який набутий ОСОБА_3 без достатньої правової підстави та підлягає поверненню позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що сплачена позивачем сума коштів є саме завдатком, а не авансом, оскільки між сторонами по справі було укладено попередню угоду у вигляді розписки щодо купівлі-продажу житлового будинку, спростовуються наступним.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Необґрунтоване ухилення однієї зі сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Як вбачається з розписки від 22 травня 2015 року, остання не містить ані конкретного строку, протягом якого сторони мають укласти основний договір в майбутньому, ані умов укладення основного договору.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Таким чином, враховуючи викладене, слід дійти висновку, що надана відповідачу за розпискою від 22 травня 2015 року сума коштів як забезпечувальний платіж не є завдатком, а є авансом, який з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції всебічно і повно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом ухвалене обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -