Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 07 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про оспорювання батьківства, в якому просив виключити з актового запису № 436 про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеного 28 квітня 2015 року Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, відомості про нього як про батька.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 17 жовтня 2014 року перебуває з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після одруження сторони проживали у м. СтрийЛьвівської області, однак у березні 2015 року їх відносини припинилися і позивач повернулась у м. Суми, де проживає із сином. На даний час ОСОБА_4 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, не має будь-якого доходу, відповідач не допомагає їй навіть в утриманні сина, хоча у травні 2015 року вона надіслала йому листа з проханням надавати грошове утримання їй та сину. Інших дітей та непрацездатних батьків відповідач не має, аліменти нікому не платить, має змогу надавити матеріальну допомогу на утримання її та дитини, але цього не робить.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з 18 травня 2015 року, та на її утримання - у розмірі ј частини усіх видів (доходу) заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 18 травня 2015 року і до досягнення дитиною трьох років.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 квітня 2016 року позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Ковпаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, про оспорювання батьківства залишена без розгляду в зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 07 листопада 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 07 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття чи до зміни матеріального становища сторін. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з 07 грудня 2015 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 07 квітня 2018 року, чи до зміни матеріального становища сторін. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати або змінити вказані судові рішення та ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що з 17 жовтня 2014 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач.

ОСОБА_5 проживає і зареєстрований у м. Стрий Львівської області.

ОСОБА_4 проживає і зареєстрована у м. Суми. Малолітній син проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

У ст. 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Судами також встановлено, що позивач, маючи на утриманні півторарічного сина, батьком якого є відповідач, на момент звернення з позовом до суду не має можливості самостійно утримувати себе, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, позбавлена можливості одержувати будь-який дохід власною працею, домовленість про утримання сторонами не досягнута. Відповідача є працездатним та спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина або інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно ч. 3 ст. 181, ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного; право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

За змістом ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що відповідач зобов'язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу сину, а позивач має право на утримання, оскільки з нею проживає малолітня дитина сторін.

Судом першої інстанції, повно і всебічно з'ясовано обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд перевірив законність і обґрунтованість встановлених місцевим судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову частково. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.С.Ткачук