АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Цокол Л.І.
№ 22-ц/796/4829/2017 Доповідач - Борисова О.В.
справа № 757/339/17-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання незаконними дії (бездіяльності) та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. про визнання незаконними дії (бездіяльності) та зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на те, що нормативною підставою для постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали є п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України згідно із яким суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства. Посилаючись на приписи п.25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» та ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд прийшов до висновку, що позов вимоги не підвідомчий загальним судам України. Однак, вказана позиція суперечить практиці Верховного Суду України.

Так, у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 року у справі за № 6-2309цс16 висловлено правову позицію відповідно до якої звернення позивача до суб'єкта владних повноважень не є підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки, позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства і яка згідно з ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Вказані висновки Верховного Суду України наведені у позовній заяві ОСОБА_1, однак, як вбачається із оскаржуваної ухвали, суд не лише не врахував правову позицію вищої судової інстанції, але і не навів відповідних мотивів відступлення від неї.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила її відхилити.

Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження за п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з роз'ясненнями, які викладені в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 року вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права.

Згідно з п.17 ст.2 ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбаченим цим законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Частиною 1 ст. 54 вказаного закону рішення, що приймаються відповідно до цього закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зп.7 ч.1 ст.3 КАС України суб'єктвладних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п.1 ч.2 ст.17 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи в січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:

визнати незаконними дії (бездіяльність) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду за вкладом в ПАТ «Дельта Банк» відповідно до договору №002-13558-130215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США на суму 6300 доларів США;

зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» КадироваВ.В. включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Дельта Банк» відповідно до договору №002-13558-130215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США на суму 6300 доларів США.

Тобто, у даній справі спір стосується оскарження ОСОБА_1, як вкладником дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» КадироваВ.В. щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом.

Такі спірні правовідносини регулюються розділом V «Гарантії Фонду та відшкодування за вкладами» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з ч.1 ст.26 зазначеного Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

За правилами ч..ч.1-3 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Таким чиномколегія суддів вважає, що у спірних відносинах які склалися між позивачем, як вкладником ПАТ «Дельта Банк»та Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк»Кадировим В.В. як особою наділеною владними управлінськими функціями по відношенню до вкладників ПАТ «Дельта Банк»склалися відносини влади та підпорядкування, тобто наявний публічно-правовий спір.

Разом з тим, як вбачається з постанови Верховного Суду України у справі №6-2309цс16 від 09.11.2016 року на яку посилався представник позивача ОСОБА_1 -ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, ОСОБА звертався з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за договором строкового вкладу, тобто ОСОБА зверталася за захистом порушених прав, що виникли із цивільно-правової угоди, а тому доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції вказаного правового висновку Верховного Суду України колегія суддів відхиляє.

Крім того, спір за тотожними з даними позовними вимогами, предметом та підставами позову та змісту позовних вимог був предметом розгляду колегії суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі №21-2315а16, тобто спір був розглянутий за правилами КАС України.

Також, як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 в 2015 року звернувся з аналогічними позовними вимогами до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. в порядку КАС України та ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 року було зупинено провадження у справі №813/5909/15 за позовом ОСОБА_1 - до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням ст.6, ч.1 ст.8, ч.4 ст.13, ст.ст.21, 22, ч.ч.1, 4, 5 статті 41 Конституції України.

Згідно з п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у даній справі, оскільки вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Ухвала суду є законною та обґрунтованою, відповідає вимогам процесуального права, внаслідок чого підстав для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: