Справа № 363/277/17 Головуючий у І інстанції Купрієнко С.І.
Провадження № 22-ц/780/2501/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 07.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд визнати недійсним договір дарування квартири від 29 липня 2014 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 1638, застосувати наслідки недійсності та повернути ОСОБА_3 квартиру за адресою АДРЕСА_1, визнавши за ним право власності на вказану квартиру.

14 лютого 2017 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_5, подала заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири від 29 липня 2014 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року заяву задоволено. З метою забезпечення позову, накладено арешт квартиру за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суду немає жодного обґрунтованого і мотивованого доказу того, що існує реальна (явна) загроза псування, приховування або знищення майна. Крім того, вважає необґрунтованим направлення ухвали про забезпечення позову на виконання до Вишгородської державної нотаріальної контори.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів для забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання судового рішення по зазначеній цивільній справі.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погодитись не може, оскільки суд першої інстанції їх зробив без належної перевірки обставин справи та не навівши в ухвалі мотивів свого рішення.

За правилами ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно із ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії. При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Згідно розяснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22 грудня 2006 року, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен встановити чи дійсно є необхідність у застосуванні відповідних заходів.

Задовольнивши заяву, суд першої інстанції не встановив всіх обставин справи та належним чином не перевірив чи існує необхідність у застосуванні таких заходів, як накладення арешту на майно належне відповідачу.

Крім того, судом першої інстанції не мотивовано необхідність застосування такого способу забезпечення позову, як арешт майна.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином не перевірив чи існує реальна загроза відчуження спірного майна, чи є підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладання арешту на квартиру, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

ОСОБА_6