Справа № 349/470/17
Провадження № 2/349/318/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 червня 2017 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Лошак О.О.

з участю секретаря Сірко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рогатині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся досуду із позовом до ТзОВ «Автотехнікс Україна» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу №170155 від 26 січня 2017 року та стягнення 25 000,00 грн. сплаченого авансового платежу.

У позовній заяві зазначено, що 26 січня 2017 року між відповідачем по справі ТзОВ «Автотехнікс Україна» та позивачем ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу №170155 предметом якого було надання йому відповідачем послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу марки ЗАЗ на суму 9025, 27 дол. США, що еквівалентно 250 000,00 грн. З метою отримання вказаного транспортного засобу він перерахувала відповідачу адміністративний платіж у розмірі 25 000,00 грн., як було передбачено додатком 1 до договору. Вважає, що даний договір підлягає визнанню недійсним, так як із договору лізингу не вбачається наявність ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу, що також суперечить вимогам закону. Крім того, враховуючи те, що він як одна сторона договору, є фізичною особою, то цей договір повинен бути обовязково нотаріально посвідчений, що в даному випадку, зроблено не було. В договорі також відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, що суперечить вимогам закону. Вважає умови договору несправедливими, а тому просить позов задовольнити, визнати недійсним договір фінансового лізингу №170155, укладений між ним позивачем та ТзОВ «Автотехнікс Україна» 26 січня 2017 року та стягнути з відповідача сплачені ним 25 000,00 грн. адміністративного платежу.

Позивач, представник позивача у судове засідання не прибули, направили на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення в справі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, направив на адресу суду заперечення щодо позову, у якому позову не визнав зовсім. У запереченні зазначено, що норми Закону України "Про фінансовий лізинг" не передбачають нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, а передбачають лише письмову форму договору. Обов'язковість нотаріального посвідчення не є спецільною, а може застосовуватися лише за домовленістю сторін. Позивачем не доведено несправедливих умов договору лізингку, не надано доказів, які б доводили застосування до нього нечесної підприємницької діяльності або, що ця діяльність була агресивною, не доведено суду, що виконавець послуг ввів в оману, надав нечтку, незрозумілу або двозначну інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору та не доведено , що умови договору завдають йому шкоди як споживачу. Сторони у договорі досягли згоди по всіх істотних умовах і уклали цей договір, виявили тим самим, свою волю на виникнення прав та обов'язків по договору. Крім того, на час укладення договору фінансового лізингу був відсутній правовий механізм для отримання відповідної ліцензії (ліцензійні умови для надання послуги з фінансового лізингу) не були затверджені. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

За ст.27 ЦПК України участь у судових засіданнях є правом, а не обов'язком сторін по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та перевіривши усі докази у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

26 січня 2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем - товариством з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» було укладено договір фінансового лізингу №170155, за умовами якого ТзОВ «Автотехнікс Україна» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль марки ЗАЗ і передати у користування позивачу ОСОБА_1 у строк та на умовах, передбачених договором.

Згідно пункту 4.1 вказаного договору автомобіль передається у користування ОСОБА_1 не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок товариства наступних платежів: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору.

На виконання умов договору фінансового лізингу №170155 позивач ОСОБА_1 сплатив ТзОВ «Автотехнікс Україна» адміністративний платіж в розмірі 25 000,00 гривень.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Виходячи з аналізу даної норми Закону для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону).

Згідно змісту договору фінансового лізингу №170155 від 26 січня 2017 року, зокрема ст.12 договору, у якій визначена відповідальність сторін, в ньому виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків саме щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України.

Статтею 808 ЦК України визначено, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

У відповідності до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом з наявних у справі доказів не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), що відповідно суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства вказаний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно дост. 628 ЦК України.

Положеннями ст. 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 2766 цс15, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для застосування усіма судами України.

Однак, договір фінансового лізингу №170155 від 26 січня 2017 року не було нотаріально посвідчено.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, якою передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Судом встановлено, що у відповідача не було, як це передбачено діючим законодавством, ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб на час укладення договору фінансового лізингу №170155 від 26 січня 2017 року та крім того, даний правочин, не був нотаріально посвідчений, наслідком чого відповідно до наведених положень законодавства є його недійсність.

За таких обставин та доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Договір фінансового лізингу №170155, укладений 26 січня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» та ОСОБА_1 слід визнати недійсним. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна», , м. Київ вул.Німанська, 10 -А, офіс, 29, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок адміністративного платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,212,214 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №170155, укладений 26 січня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» та ОСОБА_1.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна», , м. Київ вул.Німанська, 10 -А, офіс, 29 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 Івано-Франківської області- 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок адміністративного платежу та 640 (шістсот сорок ) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: Лошак О.О.