Справа № 570/3309/16-ц
Номер провадження 2/570/1303/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області про тлумачення заповіту,

в с т а н о в и в:

позивачі у поданій до суду 29 червня 2016 року заяві просять розтлумачити зміст заповіту ОСОБА_4, померлої 09 червня 1999 року, оскільки вона заповіла їм сертифікат на земельну частку /пай/, а Державний акт виданий вже після її смерті.

Всіх учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. Сторона позивачів у поданих до суду заявах просять справу слухати у їх відсутність, позов підтримують. Зважаючи, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін в порядку заочного розгляду у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивачі скористалися правовою допомогою.

Як встановлено судом, згідно заповіту, посвідченому Городоцькою сільською радою Рівненського району 01 жовтня 1996 року ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_2 і ним 30 травня 2000 року отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок.

09 червня 1997 року ОСОБА_4 згідно заповіту, посвідченим посадовою особою відповідача, заповіла позивачам сертифікат на земельну частку (пай) серія РВ № 029798, виданий 25 червня 1996 року Рівненською райдержадміністрацією.

09 червня 1999 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

14 лютого 2000 року на ім"я спадкодавиці видано Державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку на підставі рішення відповідача від 01 квітня 1999 року за № 76.

Відповідно до повідомлень відділу Держгеокадастру у Рівненському районі взамін сертифікату на земельну частку (пай) серія РВ № 029798 виданий його дублікат серії РВ 0236952, що зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ 12 липня 2016 року за № 1294 і видано Державний акт на земельну ділянку площею 2,73 га для ведення товарного сільськогогосподарського виробництва на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області серії РВ №005081, який зареєстрований 14 лютого 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 8425.

Позивачі звернулися в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, однак одержати відповідне свідоцтво не можуть, оскільки існує невідповідність спадкового майна.

Ст.41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ст.328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 червня 2015 р. у справі № 6-162цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в п.п.10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується іншими правовстановлюючими документами.

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, тобто заповіт є одностороннім правочином.

Прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Ускладнення розуміння відтвореної в заповіті справжньої волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов'язальних та інших відносин. Об'єктом тлумачення є зміст заповіту. При цьому зміст заповіту складає сукупність розпоряджень, що в ньому містяться. Мета тлумачення змісту заповіту полягає у з'ясуванні справжньої волі заповідача.

Виходячи із положень ч.2 ст.1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту.

Правила, за якими має здійснюватися тлумачення правочину, закріплені у ч.ч.3, 4 ст.213 ЦК України. При його тлумаченні береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо це не дає можливості з'ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Встановлений перелік обставин, які мають значення для тлумачення заповіту, не є вичерпним.

Виходячи з аналізу положень вказаних норм, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання у спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому не допускається внесення змін у сам зміст заповіту.

У суду не виникло сумніву, що спадкодавцю правомірно належала вказана земельна ділянка. Право позивачів як спадкоємців на неї ніким не оспорюється, але в зв'язку з невідповідністю даних заповіту данним Державного акт спадкоємці позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на це майно в нотаріальній конторі.

За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушене право позивачів, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, а тому позов підлягає до задоволення.

Позивачі не просить про відшкодування судових витрат, тому це питання не є предметом судового розгляду, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК суд

в и р і ш и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області про тлумачення заповіту.

Розтлумачити заповіт ОСОБА_4, посвідчений 09 червня 1997 року виконкомом Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області та зареєстрований у реєстрі для нотаріальних дій за № 53 як вираження волі померлої заповісти в рівних долях земельну ділянку площею 2,73 га для ведення товарного сілськогогосподарського виробництва на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, право власності на яку підтверджується Державним актом серії РР №005081, виданим 14 лютого 2000 року, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які не були при цьому присутні, отримання його копії.

Суддя Кушнір Н.В.