Справа № 748/1054/16-ц Провадження № 22-ц/795/1237/2017 Головуючий у I інстанції Меженнікова С. П. Доповідач - Висоцька Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

із секретарем Зіньковець О.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 травня 2017 року у справі за заявою третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 748/1054/16-ц (провадження № 2/748/12/17) за позовом ОСОБА_3 до Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання незаконним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Чернігівського районного суду від 15.05.2017, якою відмовлено у задоволенні заяви третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2, поданої її представником ОСОБА_4, про ухвалення додаткового рішення, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з позивача судові витрати, що були понесені третьою особою в суді першої інстанції.

За доводами скарги постановлена ухвала суду є протиправною. Зазначає, що спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Суд не звернув уваги, що з одного боку третя сторона (як особа, яка бере участь у справі) має право ініціювати призначення експертизи (ч.1 ст.141 ЦПК України), проте з іншого боку (виходячи з правової позиції суду першої інстанції) на неї (як такої, що не є стороною в справі) не може бути покладено обов»язок зі сплати витрат на проведення судової експертизи (ч.ч. 1, 2 ст. 86 ЦПК України).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судове засідання не з`явились, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до вимог ч. 5 ст. 76 ЦПК України.

Згідно повідомлення ОСОБА_5, повноваження якого в даній справі, як представника ОСОБА_2 підтверджені дорученнями (а.с. 47, 102 т.с. 1), судова повістка отримана 06.06.2017.

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 220 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. На додаткове рішення може бути подано скаргу. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Як ро'яснено у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання незаконним та скасування рішення, зазначивши ОСОБА_2 - третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відмовляючи в задоволенні заяви третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відшкодування судових витрат третій особі, яка не заявляє самостійних вимог нормами ЦПК України не передбачено, при цьому також послався на п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

П. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що оскільки треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, відповідно до частини першої статті 34 ЦПК мають усі процесуальні права і обов'язки позивача, обов'язок сплатити судовий збір із відповідної позовної заяви або з інших заяв (скарг, дій), зазначених у пунктах 1, 4 частини другої статті 4 Закону N 3674-VI, покладається також і на них. За результатами вирішення спору сплачений третьою особою судовий збір може бути їй повернуто судом при розподілі судових витрат присудженням з другої сторони у залежності від того, на чию користь такий спір вирішено відповідно до вимог статті 88 ЦПК.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернігівського районного суду від 15.01.2017 в задоволенні позову ОСОБА_3 до Черниської сільської ради Чернігівського району про визнання незаконним та скасування рішення відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду від 15.03.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Чернігівського районного суду від 31.01.2017 змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову, відмовлено у його задоволенні з мотивів, викладених у даному рішенні апеляційного суду. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

До складу витрат, повязаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному звязку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

Виходячи з викладеного вище, враховуючи матеріали справи, а саме відсутність в матеріалах належним чином оформленої квитанції, щодо оплати правової допомоги, а також те, що ОСОБА_2 по справі є третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та рішення суду, яким відмовлено в задоволенні позову, судом першої інстанції було обгрунтовано відмовлено в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Таким чином, доводи скаржника щодо не застосування аналогії права, аналогії закону та не вирішення питання, яку правову норму слід застосовувати є необґрунтованими.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу суду без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимоги закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 та залишення без змін ухвали Чернігівського районного суду від 15.05.2017, яка постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: