Справа № 342/822/17
Провадження № 2/342/579/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1 після смерті матері, ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в селищі Чернелиця Городенківського району померла мати позивача - ОСОБА_2, що підтверджується її свідоцтвом про смерть НОМЕР_2, виданого виконкомом Чернелицької селищної Ради 27.09.2005 року. ОСОБА_3, після смерті батька позивача - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала одна в житловому будинку по АДРЕСА_1. Головою господарства являвся ОСОБА_5, однак за життя не виготовив свідоцтва на право власності на житловий будинок. Мати позивача не оформляла спадщини на житловий будинок після смерті ОСОБА_5, хоча вступила у володіння і користування житловим будинком. Після смерті батька, позивач перейшла проживати до матері, так як вона дуже часто хворіла, хоча і була зареєстрована по АДРЕСА_2, і фактично позивач вступила у володіння та користування даним господарством, підтримує його, постійно проживає в даному житловому будинку, однак із-за відсутності свідоцтва на право власності на житловий будинок, не могла прописатись в господарстві батьків і не прописана по даний час. 04 грудня 2006 року позивач оформила спадщину на земельний пай матері, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом за № 2175. Поскільки виникла необхідність у оформленні субсидії, ОСОБА_1 вирішила оформити спадщину на спадкове майно батьків, а тому звернулася в Городенківську районну державну нотаріальну контору, з приводу оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину на майно ОСОБА_2. В зв'язку з тим, що відсутнє свідоцтво про право власності на житловий будинок, державним нотаріусом було дано направлення в Коломийське інвентарбюро, для виготовлення технічного паспорта та оцінки спадкового майна. 15 серпня 2017 року, позивачу видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом по тій причині, що відсутнє свідоцтво про право власності на спадкодавця ОСОБА_2 ОСОБА_1 рекомедовано звернутися у суд з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом. Чернелицька селищна Рада не заперечує в тому, щоб визнати за позивачем право власності на спадкове майно матері.

В судове засідання сторони та їхні представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Чернелицька селищна рада Городенківського району Івано-Франківської області не заперечує проти позову.

За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Випискою з інвентаризаційних матеріалів вих № 7987 від 02.03.2017 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що згідно архівних даних право власності на житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 р. не зареєстровано.

В силу вимог абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 3 ст. 3 зазначеного Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Згідно технічної документації на житловий будинок, будинок збудовано у 1962 році.

Отже, документом, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом на той час був технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Пунктом 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (затвердженої Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127) передбачено, що не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Як слідує з листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України N 12/5-126 від 23.03.1999 року, по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

За господарством в АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 0,77 га, що стверджено довідкою № 172 від 14.03.2017 року, виданою виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області.

Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в АДРЕСА_1, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1962 р., загальною площею 58,0 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м., літньої кухні, сараю, навісу, вбиральні, криниці, огорожі. Інвентаризаційна вартість становить 90641 грн.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавались на підставі записів у по господарських книгах. Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

З довідки № 172 від 14.03.2017 р., виданої виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району слідує, що станом на 15.04.1991 року в господарстві, яке знаходиться в АДРЕСА_1 були зареєстровані і проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Згідно довідки № 610 від 25.09.2017 р., виданої виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району встановлено, що погосподарські книги в смт. Чернелиця не ведуться.

Судом встановлено, що власником житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 являвся ОСОБА_5.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про смерть НОМЕР_3.

Внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина. Померлий заповіту не вчиняв.

Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті ОСОБА_5, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Копією свідоцтва про народження НОМЕР_7 стверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_2. ОСОБА_1 після укладення шлюбу 04.10.1969 року з ОСОБА_7, 1944 року народження змінила прізвище "ОСОБА_1" на "ОСОБА_1", що стверджено копією свідоцтва про одруження НОМЕР_4.

Судом встановлено, що спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_5 - його дружина ОСОБА_2 прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном, оскільки на час смерті чоловіка разом із ним проживала, про що свідчать довідка № 151 від 09.03.2017 року, видана виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, про що свідчить копія свідоцтва про смерть НОМЕР_5.

Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Померла заповіту не вчиняла.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України.

Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги на спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 є її донька - ОСОБА_1 (позивач).

За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_2, фактично вступила у володіння і користування житловим будинком в АДРЕСА_1, проживає в даному житловому будинку без реєстрації, поскільки відсутнє свідоцтво про право на спадщину, про що свідчить довідка № 259 від 15.05.2017 року, видана виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області.

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №2175, спадкоємцем на земельну ділянку гр. ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є її дочка ОСОБА_1, яка проживає в селищі Чернелиця Городенківського району Івано-Франківської області; спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається із державного акту про право власності на землю: НОМЕР_6 та грошових вкладів з процентами в ощадбанку № 6342/08 в селищі Чернелиця Городенківського району.

З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С. Білоконь про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1437/02-31 від 15.08.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, на житловий будинок АДРЕСА_1, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа.

Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, однак оформити документи не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем.

На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. ст.ст. 317, 328, 392, 1216 ЦК, керуючись ст. ст. 11, 60, 209, 214-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Федів Л.М.