Справа № 128/2057/17 Провадження № 22-ц/772/2911/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Копаничук С.Г., Сала Т.Б.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 31.08.2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2017 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 28.09.2011 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В позові зазначено, що щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Банк свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти, однак відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 30.06.2017 року становить 45 772,67 грн., яка складається з: 3 796,88 грн. заборгованість за кредитом; 36 030,09 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 289,86 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 2 155.84 грн. штраф (процентна складова), атому просив стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість, а також стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 31.08.2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (адреса: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, № 1Д, код ЄДРПОУ - 14360570, МФО - 305299; рах. №3111) заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.09.2011 року, станом на 30.06.2017 року на загальну суму 45 772,67 грн., яка складається з: 3 796,88 грн. заборгованість за кредитом; 36 030,09 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 289,86 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500.00 грн. штраф (фіксована частина) та 2 155,84 грн. штраф (процентна складова).

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19.10.2017 року заяву про перегляд заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 31.08.2017 року залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Однак повністю погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3 289,86 грн. пені та комісії; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина)скасовує та ухвалює в цій частині нове рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 28.09.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Факт укладення між сторонами кредитного договору підтверджується підписаною відповідачем заявою, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає договір між нею та Банком.

Згідно із ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Вимогами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт; підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком.

З матеріалів справи видно, що на виконання умов договору, позивач надав

ОСОБА_2 передбачені договором кошти, однак відповідач взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту в повній мірі не виконав, що призвело до виникнення заборгованості.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 30.06.2017 року заборгованість становить 45 772,67 грн., з них: 3 796,88 грн. заборгованість за кредитом; 36 030,09 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 289,86 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 155,84 грн. штраф (процентна складова).

Звернувшись в суд, позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та процентам за користування кредитом, а також стягнення пені та комісії і штрафів.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року визначено, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо стягнення з відповідача на користь банку штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн. та пені і комісії в сумі 3 289,86 грн., при цьому не врахував, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення не допускається, а також згідно ст. 549 ЦК України штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що у наданому позивачем розрахунку заборгованість за пенею відсутня, а зазначено зокрема нараховану комісію в розмірі 3 289,86 грн., тоді як у позові заявлено вимогу про стягнення заборгованості за пенею та комісією у вказаному розмірі, тобто фактично окремий детальний розрахунок пені відсутній, а також законодавством не передбачено такого виду цивільно-правової відповідальності як комісія, оскільки це є лише платою за послуги банку.

Щодо посилання представника позивача на те, що під одночасним розрахунком комісії та пені, необхідно розуміти лише розрахунок пені, то дане посилання не може бути прийняте до уваги, оскільки воно ґрунтується лише на припущеннях.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Викладені в апеляційній скарзі твердження щодо пропуску позивачем строку позовної давності, то відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення, що в даному випадку відповідачем зроблено не було, а також відповідачем не спростовано правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом, а наданий на вимогу суду апеляційної інстанції представником відповідача власний розрахунок, не може бути прийнятий до уваги, оскільки не відображає загального стану руху коштів по кредиту.

Щодо тверджень про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених вимог, то дані твердження є безпідставними, а також не спростовують висновок суду про необхідність стягнення заборгованості за кредитним договором посилання на допущені порушення положень цивільного процесуального закону при ухваленні заочного рішення суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, яке не ґрунтується на вимогах закону підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» комісії та пені в сумі 3 289,86 грн. і штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог, а в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 31.08.2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3 289,86 грн. пені та комісії; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

В іншій частині заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 31.08.2017 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_3

Судді: /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

Згідно з оригіналом: