АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/462/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1465/17Головуючий у 1-й інстанції Гавриленко Т. Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника позивача Коваленка Р.Й.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргою ОСОБА_4

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» про розірвання договору та визнання частини угоди недійсною , -

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Дорош А.І.,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № PLA0G5 від 25.04.2008 року у розмірі 223 879,18 доларів США, що за курсом 23,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.03.2015 року складає 5 321 608,11 грн. та судові витрати.

У липні 2015 року ОСОБА_4 подав до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк»про розірвання кредитного договору № PLA0G5 від 25.04.2008 року, а 18.12.2015 року подав уточнення та доповнення до зустрічного позову та остаточно просив визнати недійсною угоду в частині стягнення пені та заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом п.п. 2.2.1., 2.2.2, 2.2.3., 2.2.4., 2.2.5., 2.2.12; розірвати кредитний договір № PLA0G5 від 25.04.2008 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» з дати винесення рішення суду (т.1 а.с. 51-52, 116-120).

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № PLA0G5 від 25.04.2008 року у розмірі 171 580,69 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 57 782,83 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 55 226,64 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 788,39 доларів США, неустойки в сумі 57 782,83 доларів США, що за курсом 23,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.03.2015 року складає 4 078 473,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3 654 грн.

В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору та визнання частини угоди недійсною - відмовлено (т.1 а.с. 136-139).

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 09 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задоволено частково.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) скасоване та ухвалене в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» 506 312,75 грн. пені.

В частині стягнення штрафу - відмовлено.

Відповідно зменшено загальну суму заборгованості за кредитним договором № PLA0G5 від 25.04.2008 року з 171 580,69 доларів США, що за курсом 23,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.03.2015 року складає 4 078 473 грн., до 113 797,86 доларів США, що за курсом 23,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.03.2015 року складає 2 704 975,10 грн., а всього з урахуванням пені - 3 211 287,80 грн.

В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін (т.2 а.с. 62-67).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року касаційні скарги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 09 березня 2016 року в частині часткового задоволення первісного позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» скасоване, справа в цій частині передана на новий апеляційний розгляд.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 09 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 залишено без змін (т.2 а.с. 140-143).

Отже, предметом даного апеляційного розгляду є апеляційна скарга ОСОБА_4 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року в частині вирішення первісного позову (т.1 а.с. 143-148).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції змінити та ухвалити нове рішення, яким скасувати рішення про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в сумі 57782,8 дол. США, 55226,64 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом, 788,39 дол. США, 10660,41 дол. США, 10,52 дол. США, в частині відмови в позовних вимогах про стягнення пені залишити в силі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит № PLA0G5, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 387 750 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 25.04.2023 року на придбання у власність квартири АДРЕСА_1 ( т.1 а.с. 9-13).

Згідно додаткової угоди до вказаного кредитного договору від 09 жовтня 2008 року сторони визначили валюту зобов'язання за кредитним договором - долари США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць або 14,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів. Після проведення конвертації станом на 09.10.2008 р. залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит № PLA0G5 від 25.04.2008 р. - 378 240,96 грн. склав 70 044,62 дол. США (т.1 а.с. 15-17).

Забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором була іпотека нерухомого майна - 3-кімнатної квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2012 року, яке набрало законної сили 14.09.2012 р., в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № PLA0G5 від 24.04.2008 року у розмірі 81 986,40 грн. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (т.1 а.с.75-76).

У вересні 2014 року предмет іпотеки було реалізовано, а одержані кошти в сумі 27 063,09 дол. США спрямовано на погашення кредитної заборгованості відповідача у визначеній договором (п. 3.2. Додаткової угоди) та ст. 534 ЦК України черговості.

По справі встановлено та не спростовано відповідачем, що своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 04.03.2015 року виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 223 879,18 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 57 782,83 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом - 55 226,64 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 788,39 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 99 410,39 доларів США; штрафу (фіксована частина) - 10,52 доларів США; штрафу (процентна складова) - 10 660,41 доларів США, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості станом на 04.03.2015 р. (т.1 а.с. 4-7).

Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що умови кредитного договору відповідачем порушені, про що свідчить розрахунок заборгованості станом на 04.03.2015 р., наданий позивачем, позивачем нарахована відповідачу неустойка відповідно до умов договору, проте, у відповідності до вимог ч. 3 т. 551 ЦК України та правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-100цс14 від 03.09.2014 р. місцевий суд прийшов до висновку про можливість зменшення розміру неустойки (пені та штрафів), нарахованої позивачем всього в сумі 110 081,32 дол. США, яка значно перевищує розмір збитків за кредитним договором 57 782,83 дол. США, до вказаного розміру збитків, тобто зменшити розмір неустойки до 57 782,83 дол. США.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Місцевий суд, стягуючи з відповідача на користь позивача неустойку у розмірі 57 782,83 доларів США, не розмежував який саме розмір пені та який розмір штрафів підлягають стягненню.

Ухвалюючи судове рішення, місцевий суд залишив поза увагою вимоги діючого законодавства про те, що пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні, виходячи з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК Українигрошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Крім цього, із матеріалів справи вбачається, що за умовами договору кредит надавався у національній валюті - гривні у розмірі 378 750,00 грн. Згідно додаткової угоди до вказаного кредитного договору від 09 жовтня 2008 року сторони визначили валюту зобов'язання за кредитним договором - долари США, таким чином, кредитні кошти були отримані позичальником саме у національній валюті - гривні, тому пеня також підлягає стягненню у національній валюті - гривні.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно п.5.5.додаткової угод до договору про іпотечний кредит від 25.04.2008 р. термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки -пені, штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю 5 років (т.1 а.с. 17).

Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р., прийнятій за результатами розгляду справи №6-2003цс15.

Таким чином, щодо стягнення пені, то вона підлягає стягненню у гривні в межах встановленого сторонами строку позовної давності 5 років, тобто за період з 07.04.2010 р. до часу звернення до суду з позовом 07.04.2015 р. у розмірі 93 318,21 дол. США (99 410,39 дол.США - 6 092,18 дол.США), що за курсом 23,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.03.2015 року складає 2 218 173,85 грн.

Щодо стягнення штрафу (фіксована частина) - 10,52 доларів США та штрафу (процентна складова) - 10 660,41 доларів США, то в цій частині вимоги не підлягають задоволенню у відповідності до вимог ст. 61 Конституції України та вище вказаної правової позиції Верховного Суду України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що станом на 01.11.2012 р. в повному обсязі судом була стягнута заборгованість по тілу кредиту, а також по процентах за користування кредитом та пені, а тому суд не повинен був стягувати з нього тіло кредиту, не заслуговують на увагу, оскільки дійсно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2012 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № PLA0G5 від 24.04.2008 року у розмірі 81 986,40 грн. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу, 18.12.2015 р., тобто до ухвалення рішення суду від 22.12.2015 р., позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» до матеріалів справи надано копію договору купівлі-продажу вказаної квартири від 12.09.2014 р., згідно якого за домовленістю сторін продаж цієї квартири вчинено за 351 500 грн.(т.1 а.с. 130). Вказані кошти були конвертовані, а одержані кошти у розмірі 27 063,09 дол. США спрямовані на погашення кредитної заборгованості відповідача у визначеній договором (п. 3.2. Додаткової угоди) та ст. 534 ЦК України черговості, а саме згідно наданих ПАТ КБ «ПриватБанк» меморіальних ордерів від 17.09.2014 р. ОСОБА_4 внесено грошові кошти у розмірі 27 063,09 дол. США, з яких: погашена заборгованість по кредитному договору у розмірі 1 035,18 дол. США та у розмірі 10 443,78 дол. США, сплачена пеня за кредитним договором у розмірі 15 584,13 дол. США (т.1 а.с. 124-125).

Посилання представника відповідача на те, що існує рішення суду про стягнення з відповідача розміру заборгованості та яке підлягає виконанню, є безпідставними, оскільки такого рішення суду не існує, є чинним рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке виконане.

18.12.2015 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» додатково надав розрахунок заборгованості за період з 03.09.2012 р. по 11.11.2015 р. (т.1 а.с. 127), з якого вбачається зарахування 17.09.2015 р. вказаних коштів на погашення існуючої заборгованості за кредитним договором. Згідно цього розрахунку загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 57 782,83 дол. США, загальний залишок заборгованості за процентами - 55 226,65 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 788,39 доларів США, сума нарахованої пені 142 425,98 доларів США, штраф (фіксована частина) - 10,98 доларів США; штраф (процентна складова) - 12 811,19 доларів США. Порівнюючи надані позивачем розрахунки заборгованості станом на 04.03.2015 р. та станом на 11.11.2015 р. заборгованість за тілом кредиту 57 782,83 дол. США є однаковою, позовні вимоги заявлені, виходячи із заборгованості станом на 04.03.2015 р.

Викладеним спростовуються доводи відповідача про те, що місцевий суд не витребував за його клопотанням копію договору купівлі-продажу іпотечної квартири.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 3, 309 ч.1 п. 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року - скасувати в частині стягнення заборгованості та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № PLA0G5 від 25.04.2008 року у розмірі 113 797,86 доларів США, що складається: із заборгованості за кредитом у розмірі 57 782,83 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 55 226,64 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 788,39 доларів США, що за курсом 23,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.03.2015 року складає 2 704 975,13 грн., та пеню у розмірі 2 218 173,85 грн.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення штрафу (фіксована частина) - 10,52 доларів США, штрафу (процентна складова) - 10 660,41 доларів США, що за курсом 23,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.03.2015 року складає 253 648,00 грн. - відмовити.

Рішення місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судового збору у розмірі 3 654 грн. - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

С У Д Д І :