АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

10 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про солідарне стягнення з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 047 428,38 грн., посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року позов задоволено у повному обсязі. Вирішено питання про судові витрати.

31 серпня 2017 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначила, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та належної оцінки, наявних в матеріалах справи, доказів.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала на те, що судом під час розгляду справи та ухвалення рішення не взято до уваги, що ПАТ «Альфа-Банк» не було дотримано процедури дострокового стягнення заборгованості. Вважала, що позовні вимоги Банку є передчасними, оскільки останній вимогу про дострокове повернення кредитної заборгованості направив після звернення до суду з позовом та не отримав повідомлення про отримання такої вимоги відповідачами як передбачено пунктом 10.6. кредитного договору.

Крім цього, як на підставу скасування рішення суду, посилалася на те, що наданий Банком розрахунок заборгованості є неналежним, оскільки з нього неможливо зрозуміти як відбувалося зарахування грошових коштів, а тому суд не повинен приймати такий розрахунок позивача до уваги.

За вказаних обставин просила скасувати заочне рішення Святошинського районного суду від 29.09.2015 та ухвалити нове, яким відмовити ПАТ «Альфа-Банк» в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримав та просив задовольнити.

Позивач - ПАТ «Альфа-Банк», належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦП К України вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідачів, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 2622/0908/71-103 (далі - кредитний договір), за умовами п. 1.1. якого Банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 63 000,00 доларів США, на строк з 25 вересня 2008 року по 18 вересня 2038 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим Договором.

Пунктом 1.2. кредитного договору передбачено, що кредит надається Банком у готівковій формі через касу Банку або безготівковій формі на підставі заяви позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та внесення коштів в національній валюті України на користь ОСОБА_5 в оплату за Договором купівлі-продажу, зазначеним у п. 1.4. цього Договору.

Згідно пункту 1.3. кредитного договору позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього Договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього Договору, у випадку і у порядку, встановленому п. 6.1.2. цього Договору.

Позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_1 щомісяця, через касу Банку згідно Додатку № 1, що є невід'ємною частиною цього Договору, якщо інше не передбачено цим Договором (п. 3.1. кредитного договору).

У пункті 8.1. кредитного договору сторони погодили, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. При розрахунку суми пені за кількість днів у році приймається - 360 (триста шістдесят).

Пунктом 8.2. кредитного договору встановлено, що у випадку невиконання умов, зазначених у п. п. 5.1.2., 5.1.6. - 5.1.11., п. 9.2. даного Договору, позичальник сплачує штраф у розмірі 2% від суми, зазначеної в п. 1.1. даного Договору.

Судом також встановлено, що 25 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 2622/0908/71-103 від 25.09.2008 (позичальник ОСОБА_1).

В подальшому Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 2622/0908/71-103 від 25.09.2008 (позичальник ОСОБА_1) 15 червня 2012 року укладено між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк».

Згідно умов вищевказаних договорів купівлі-продажу прав вимоги до ПАТ «Альфа- Банк» перейшли усі права кредитора за кредитним договором № 2622/0908/71-103 від 25.09.2008.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджується, що Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав грошові кошти.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо невиконання Банком умов кредитного договору стосовно надання кредиту відповідно до п. 1.2. Договору.

Разом з цим ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 25.05.2015, наданого Банком, становила 1 047 428,38 грн., з яких: 998 157,98 грн. - заборгованість за кредитом; 45 798,15 грн. - заборгованість по відсотках; 3 472,25 грн. - пеня.

Наданий Банком розрахунок заборгованості за кредитним договором є належним доказом в розумінні ст. 58 ЦПК України, містить підпис уповноваженої особи Банку та печатку Банку.

Крім цього, заперечуючи проти суми заборгованості та порядку її нарахування, ОСОБА_1, відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України, не надала суду належних доказів на обґрунтування своїх доводів та заперечень.

Апеляційна скарга не містить доводів, що Банком не в повному обсязі враховано внесені ОСОБА_1 кошти на погашення суми заборгованості і такі квитанції до суду не надавались.

Колегія суддів відхиляє доводи представника ОСОБА_1, що останній не зрозуміло порядок зарахування коштів, сплачених нею, оскільки підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 погодилася, що порядок зарахування коштів здійснюється, відповідно до пункту 3.5. кредитного договору.

Суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, ретельно дослідив суму заборгованості, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону дійшов до правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості у розмірі 1 047 428,38 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що Банком не було дотримано процедури дострокового стягнення заборгованості, а тому у суду були відсутні підстави для задоволення позову.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 30 травня 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» направив позичальнику та поручителю вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с. 20-22).

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що вона не отримувала досудову вимогу, а пунктом 10.6. кредитного договору передбачено, що повідомлення вважаються направленими належним чином, якщо вони доставлені адресату посильним, цінним листом, телексом чи телефаксом за адресою, вказаною у розділі 10 цього договору або адресою, повідомленою позичальником відповідно до п.п. 6.1.2. гі. 6.1. цього договору.

Дійсно, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 отримувала досудову вимогу, надіслану позивачем.

Разом з цим, посилання апелянта на пункт 10.6. (отримання позичальником повідомлень від Банку) кредитного договору є необґрунтованими, оскільки за приписами пунктів 3.3., 3.8., 3.9., 3.10. цього ж договору, сторони передбачили, що строк виконання пов'язаний з датою направлення Банком повідомлення, а не з датою отримання.

Так, пунктом 3.3. кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником через касу Банку на рахунок нарахованих відсотків № НОМЕР_2 щомісяця в період з «01» по «10» число включно, за попередній календарний місяць; проценти, нараховані за останній календарний місяць фактичного користування кредитом, сплачуються позичальником одночасно з погашенням кредиту.

У пункті 3.8. кредитного договору сторони за взаємною згодою домовились без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною зобов'язань позичальника щодо строку виконання позичальником зобов'язань за цим договором та відповідних прав Банку вимагати від позичальника виконання зобов'язань за цим договором при настанні наступних обставин: якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п. 3.3. (проценти) та/або при невиконанні зобов'язань позичальника, передбачених п.п. 5.1.7. (надання документів па вимогу Банку) та/або п. 5.1.10. (без згоди Банку не укладати правочинів по одержанню позик і кредиту) та/або п. 5.1.11. цього договору та/або у випадках незгоди позичальника укласти додаткову угоду до цього договору при настанні обставин, передбачених пунктом 9.2. цього договору; якщо у відношенні позичальника, його майна є рішення чи вчинена дія з боку будь-яких державних органів або органів/осіб, що мають відповідні повноваження, які істотно ускладнюють чи роблять неможливим розпорядження майном позичальника; якщо інформація і документи, що подані або повинні бути подані позичальником Банку у відповідності чи у зв'язку з цим договором, надані позичальником несвоєчасно, у неповному обсязі чи якщо така інформація та документи чи їх частина виявилися недостовірними; якщо позичальник у строки, встановлені у п. 2.2. цього договору, не уклав з Банком договір про зміни та доповнення до іпотечного договору та/або не виконав зобов'язання, передбачені п.п. 5.1.8. п. 5.1. цього договору.

При настанні зазначених вище обставин, які за згодою сторін визнаються такими, що свідчать про суттєве порушення позичальником умов цього Договору, Банк має право надіслати позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору у будь-який час з моменту настання вказаних обставин. При цьому строк виконання позичальником своїх зобов'язань (повернення кредиту, сплата процентів за користування ним) за взаємною згодою сторін, вважається таким, що настав, на десятий календарний день з дня направлення Банком позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору, у порядку, передбаченому цим пунктом договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення, або дата, зазначена в повідомленні, яке отримане позичальником особисто у Банку.

Згідно пункту 3.9. кредитного договору при порушенні умов, передбачених п. 5.1.8. цього договору, та/або у випадках, в яких чинним законодавством України (в тому числі у випадках, передбачених Законом України «Про іпотеку») передбачено право дострокової вимоги виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою, та/або якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п. 3.1. цього договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому цим пунктом цього договору.

Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється позичальникові у порядку, передбаченому п. 3.10. цього договору.

Так, згідно пункту 3.10. кредитного договору у випадках порушення умов п. 3.8. та/або п. 3.9. та/або п. 6.1.2. цього договору та/або умов іпотечного договору, що укладається між Банком та позичальником у відповідності до п. 2.1. цього договору, вимога про виконання порушеного зобов'язання направляється Банком позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протятом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою позичальника зазначеною в реквізитах цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення або дата, зазначена в повідомленні, яке отримане позичальником особисто у Банку.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги щодо порушення Банком порядку на звернення до суду з вимогою про дострокове повернення кредиту є необґрунтованими.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність у Банку права дострокової вимоги повернення кредиту є правильним.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши відповідні правовідносини, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи, застосувавши положення ст. 525, 526, 610, 1049, 1050, 1054 ЦК України дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Апеляційним судом під час розгляду справи не встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Підстав для виходу поза межі доводів апеляційної скарги судом не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права з урахуванням доказів та заперечень, які надавалися сторонами у ході розгляду справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/9109/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10352/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Морозов М.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.