Ухвала

іменем україни

15 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Мостової Г.І., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал», Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія«Аска-Життя», третя особа- Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитекспресс Юкрейн Ел. Ел. Сі.», про зміну умов договору, повернення переплаченої суми, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 16 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 21 січня 2013 року між ним та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого йому надано споживчий кредит - 6 031,92 грн, строком до 21 січня 2016 року зі сплатою відсотків за користування кредитом - 0,01 % річних, розмір комісії за обслуговування кредиту з 22 січня 2013 року до 21 січня 2014 року - 0,82 %, з 22 січня 2014 року - 2 %.

Унаслідок реорганізації право вимоги за договором перейшло до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк».

ОСОБА_4 зазначав, що в 2013 році отримав травму, продовжує лікуватися, що позбавило його можливості виконувати належним чином зобов'язання за кредитним договором, тому у вересні 2014 року він надіслав ПАТ «БанкРенесанс Капітал» пропозицію про зміну договору та просив п. 2.8.2 кредитного договору змінити та встановити розмір комісії за обслуговування кредиту в розмірі 0,82 % замість 2 %.

Відповідач не надав відповіді на його пропозицію, тому, на його думку, відповідно до ст. 644 ЦК України відповідач цю пропозицію прийняв.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив: змінити кредитний договір від 21 січня 2013 року, укладений між ним та банком, змінити з 22 січня 2014 року комісійну ставку з 2 % на 0,82 % та відшкодувати йому переплачену суму комісії в розмірі 2 406,46 грн; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5 200 грн, оскільки свої зобов'язання за кредитним договором він виконав достроково, а ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» вимагає погасити неіснуючу заборгованість за кредитним договором та здійснює на нього психологічний тиск.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16 січня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд, ухвалюючи рішення, виходив із того, що позивачем не доведено наявності одночасно всіх умов, необхідних для зміни кредитного договору і не доведено переплату ним комісії за обслуговування кредиту та заподіяння йому моральної шкоди. Обставин, які б підтверджували сукупність і наявність умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, необхідних для зміни договору, суд не встановив і доказів того, що у зв'язку зі станом здоров'я ОСОБА_4 виконання спірного договору сторонами призвело до порушення його майнових інтересів, позбавило того, на що він розраховував, позивач не навів.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, правильного застосувавши норми матеріального права: ст. ст. 651-653 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів,наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Указана позиція суду відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 27 лютого 2012 року у справі № 3-9гс12.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

Г.І.Мостова

О.В.Попович