Ухвала

іменем україни

13 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ізмайлової Т.Л.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

КадєтовоїО.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Інгулець» про визнання звільнення незаконним, зобов'язання змінити дату та формулювання звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання дострокового розірвання трудового договору з вини та ініціативи клубу, стягнення матеріально компенсації,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Інгулець» (далі - ТОВ «ФК «Інгулець»; Клуб) про визнання звільнення незаконним, зобов'язання змінити дату та формулювання звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання дострокового розірвання трудового договору з вини та ініціативи Клубу, стягнення матеріально компенсації.

Наобґрунтування позовних вимог посилався на те, що 08травня 2014 року між ним та Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Агрофірма П'ятихатська» (далі - ТОВ «Футбольний клуб «Агрофірма П'ятихатська») був підписаний контракт, за яким він був прийнятим на посаду футболіста Клубу, термін дії контракту п'ять років. До 20 січня 2015 року позивач знаходився з іншими футболістами на зборах футбольного клубу, а після 20січня 2015 року команда за вказівкою президента клубу роз'їхалася по домівках. 12січня 2015 року його було звільнено за прогули за п. 4 ст. 40 КЗпПУкраїни. Про звільнення з роботи стало відомо лише після пред'явлення позову ТОВ «ФК «Інгулець» до нього про повернення позики та стягнення компенсації, передбаченої умовами контракту. Вважає, що він був звільнений незаконно, оскільки прогулів не допускав, у день звільнення проходив медичне обстеження. Позивач вважає, що контракт розірвано за ініціативою відповідача, безпідставно, а тому за умовами контракту він має право на матеріальну компенсацію.

28 січня 2015 року ТОВ «Футбольний клуб «Агрофірма П'ятихатська» змінило свою назву на ТОВ «ФК «Інгулець».

Посилаючись на вказані обставини, просив визнати його звільнення за наказом від 12січня 2015 року № 2-к незаконним;змінити дату та формулювання його звільнення з посади футболіста ТОВ «ФК «АФ-П'ятихатська» на 01 жовтня 2015 року за п. 8 ст. 36 КЗпП з підстав, передбачених контрактом; стягнути з ТОВ «Футбольний клуб «Інгулець» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період січень-вересень 2015 року у розмірі 13 500 грн; визнати дострокове розірвання трудового договору (контракту), укладеного між ТОВ «ФК «АФ-Пятихатська» та ОСОБА_3, таким, що відбулося з вини та ініціативи Клубу; стягнути з ТОВ «Футбольний клуб «Інгулець» на його користь матеріальну компенсацію за дострокове розірвання контракту у сумі 100 000 .

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано звільнення ОСОБА_3 за наказом від 12 січня 2015 року № 2-к незаконним.

Зобов'язано ТОВ «ФК «Інгулець» змінити дату та формулювання звільнення ОСОБА_3 з посади футболіста з ТОВ «ФК «АФ-П'ятихатська» на 01 жовтня 2015 року за п. 8 ст. 36 КЗпП з підстав, передбачених контрактом.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Інгулець» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період січень-вересень 2015 року у розмірі 13 500 грн.

Визнано дострокове розірвання трудового договору (контракту) від 08 травня 2014 року, укладеного між ТОВ «ФК «АФ-П'ятихатська» та ОСОБА_3, таким, що відбулося з вини та ініціативи Клубу.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Інгулець» на користь ОСОБА_3 матеріальну компенсацію за дострокове розірвання контракту у сумі 100 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2016 року рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2015 року в частині позовних вимог про зміну дати та формулювання звільнення ОСОБА_3 з посади футболіста з ТОВ «ФК «АФ- П'ятихатська» на 01 жовтня 2015 року за п. 8 ст. 36 КЗпП з підстав, передбачених контрактом; стягнення з ТОВ «ФК «Інгулець» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період січень-вересень 2015 року у розмірі 13 500 грн; визнання достроковим розірвання Трудового договору (контракту) від 08 травня 2014 року, укладеного між ТОВ «ФК «АФ- П'ятихатська» та ОСОБА_3, таким, що відбулося з вини та ініціативи Клубу, та стягнення з ТОВ «ФК «Інгулець» на користь ОСОБА_3 матеріальної компенсації за дострокове розірвання контракту у сумі 100 000 грн скасовано та у задоволенні зазначених позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів допущення ОСОБА_3 прогулів, звільнення є незаконним, тому дострокове розірвання контракту між сторонами визнав таким, що відбулося з вини та ініціативи відповідача, що є підставою для стягнення матеріального відшкодування у розмірі 100 000 грн як передбачено контрактом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивача звільнено за нормами трудового законодавства. Заява про звільнення із зазначенням підстав звільнення позивачем подана не була, тому відсутні підстави для зміни формулювання звільнення. За наявності таких обставин судапеляційної інстанції не убачає підстав для задоволення вимог про стягнення відповідно до умов п. 7.3 контракту з ТОВ «Футбольний клуб «Інгулець» на його користь матеріальної компенсації за дострокове розірвання контракту у сумі 100000 грн.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що згідно з наказом від 07 травня 2014 року № 6 по товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «АФ- П'ятихатська» ОСОБА_3 прийнятий на роботу на посаду футболіста з 08 травня 2014 року; сторонами був укладений контракт терміном дії 5 років.

Наказом від 12 січня 2015 року№ 2-к по товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «АФ- П'ятихатська» ОСОБА_3 звільнений з роботи з посади футболіста з 12 січня 2015 року за прогули без поважних причин.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом).

Для звільнення працівника за такою підставою власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, підтверджуючі відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Підтверджуючими документами можуть бути доповідна записка безпосереднього керівника працівника на імя керівника підприємства та акт про відсутність на робочому місці, підписаний комісією, що складається не менше ніж з трьох осіб. Факт відсутності працівника на робочому місці має бути відображений в табелі обліку робочого часу. Підлягає зясуванню поважність або неповажність відсутності працівника.

На порушення ст. 149 КЗпП України не з'ясованоповажність/неповажність причини відсутності футболіста, оскільки письмові пояснення щодо цього у справі відсутні, а також відсутній акт відмови працівника дати пояснення з приводу відсутності на роботі.

З наданої копії журналу видачі трудових книжок убачається, що ОСОБА_3 отримав трудову книжку у день звільнення, тобто 12 січня 2015 року, про що свідчить його підпис. Проте, як встановлено з пояснень представника позивача, він заперечує проти цього, вказуючи про те, що трудову книжку у день звільнення він не отримав, і ці обставини підтверджуються відповідачем, про що зазначено ним у доводах апеляційної скарги, а саме, що ні 12січня 2015 року ні в продовж усього 2015року ОСОБА_3 не звертався до адміністрації клубу за трудовою книжкою (а. с. 185 - 186). Доказів щодо ознайомлення працівника з наказом про його звільнення матеріали справи також не містять.

Суд апеляційної інстанції погодившись з рішенням суду першої інстанції, дійшов висновку про те, що відповідачем інформація щодо предмета доказування не може бути визнана достовірною, тому підстави звільнення є недоведеними, відповідно, наказ є незаконним.

Відповідно до ст. 39 КЗпПУкраїни строковий трудовий договір підлягає розірванню достроково на вимогу працівника при наявності для цього поважних причин.

За умовами п. 4.3 контракту протягом усього терміну дії контракту футболіст не має права на звільнення за власним бажанням за винятком наступних підстав: хвороба або одержання інвалідності, яке перешкоджають виконанню робіт; порушення Клубом законодавства України про працю, даної угоди, а також з інших поважних причин.

Статтею 7 контракту передбачено, що контракт може бути припинений або достроково розірваний на підставах, передбачених законодавством України про працю (п. п. 1, 8 ст. 36 КЗпП України). У випадках дострокового розірвання контракту з ініціативи клубу, футболісту виплачується компенсація в сумі 100 000 грн (п. 7.3) У разі дострокового розірвання Договору з вини або за ініціативою футболіста, виплачується компенсація на користь Клубу в сумі 100 000 грн (п. 7.4). Положення п. 7.4. також застосовується в разі порушення футболістом умов Договору або вимог законодавства України про працю.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

У вимогах позову позивач просить змінити дату та формулювання його звільнення з посади футболіста ТОВ «ФК «АФ- П'ятихатська» на 01 жовтня 2015 року за п. 8 ст. 36 КЗпП України з підстав, передбачених контрактом.

Відповідно до матеріалів справи датою звільнення є 12січня 2015року.

Дата звільнення 01 жовтня 2015року стороною позивача не мотивована. Не підлягають задоволенню вимоги про виплату за вимушений прогул за період з січня по жовтень 2015 року, оскільки, крім зазначеного, не ставилося питання про поновлення позивача на роботі. Сторонами не надано конкретних пояснень щодо фактичного отримання ОСОБА_3 трудової книжки та її знаходження під час розгляду справи. У разі неотримання трудової книжки, не зазначені причини, за яких була затримана видача трудової книжки.

Позивача звільнено за нормами трудового законодавства. Заява про звільнення із зазначенням підстав звільнення позивачем подана не була, тому відсутні підстави для зміни формулювання звільнення. За наявності таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення відповідно до умов п.7.3 контракту з ТОВ «Футбольний клуб «Інгулець» на його користь матеріальної компенсації за дострокове розірвання контракту в сумі 100 000 грн.

Отже, вирішуючи даний спір, суди не врахували вищезазначеного та у порушення ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України ухвалили рішення на основі неповно з'ясованих обставин у справі. При цьому суди не надали оцінки доводам позивача, який посилався на порушення саме трудових прав, вирішуючи питання про розірвання контракту судом не вирішено питання про стан здоров'я позивача, не з'ясовано з якого часу він не працює.

Разом з цим, позивачем слід уточнити позовні вимоги, тому що оспорюючи своє звільнення та звертаючись з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач не ставив питання про своє поновлення на роботі, не мотивував причини та дату звільнення.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого та апеляційного судів підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2016 року та рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийТ.Л. Ізмайлова
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова