Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1347/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

17.10.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участі секретаря: Двоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі по тексту ПАТ «Альфа-Банк» або Банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 01.07.2008 між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі по тексту ЗАТ «Альфа-Банк»), правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №490080515. За умовами договору банк зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 24 895 дол. США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Зазначав, що Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, проте у порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 07.05.2015 має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 16 856,47 дол. США, що за курсом НБУ складає 354415,76 грн., за відсотками у сумі 8572,79 дол. США, що за курсом НБУ складає 180247,22 грн., по пені у сумі 92 816,80 дол. США, що за курсом НБУ складає 1951519,91 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість по кредитному договору від 01.07.2008 року №490080515, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 354415,76 грн., за відсотками у розмірі 180247,22 грн., по пені у розмірі 525 500 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 квітня 2017 року скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовник вимог. Зокрема зазначила, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені у 2010 році ПАТ «Альфа-Банк» змінив строк виконання основного зобов'язання та був зобов'язаний пред'явити позов про стягнення неустойки (пені) протягом одного року від дати порушення позичальником встановленого Банком строку для дострокового повернення кредиту. Вважає, що строк позовної давності про стягнення неустойки пропущено на шість місяців.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ПАТ «Альфа-Банк», доводи ОСОБА_2 не визнала, вказала, що вони є необґрунтованими та просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Сторони у судове засідання не з'явилися, своїх представників не направили, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як убачається з письмових доказів по справі та встановлено судом першої інстанції 01.07.2008 між ЗАТ «Альфа-банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №490080515, відповідно до якого Банк зобов'язався надати позичальнику грошовий кредит в сумі 24 895 доларів США зі сплатою процентної ставки у розмірі 15,5% річних строком до 01.07.2011. Позичальник зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені договором від 01.07.2008 повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати комісії за дії банка, які вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов'язань за договором (у разі їх наявності), сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі та виконувати інші обов'язки, що передбачені договором. Повернення кредиту (його частини) та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником в порядку та на умовах, що визначені у Додатку №1 до цього Договору, який є його невід'ємною частиною. Позичальник ОСОБА_4 була ознайомлена з умовами зазначеного кредитного договору, а також із порядком та строками здійснення погашення отриманого кредиту і сплати процентів за його користування, що підтверджується її особистим підписом (а.с.5).

01.07.2008 року відповідачу ОСОБА_4 на підставі її заяви Банком були перераховані кошти у сумі 24 895 доларів США на отриману платіжну картку, що підтверджується випискою по особовому рахунку №0515 від 01.07.2008 (а.с.13).

Таким чином, Банк зобов'язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику кредитні кошти у повному розмірі, що сторонами не заперечується.

21 квітня 2010 року ОСОБА_4 змінила прізвище на «ОСОБА_4» у зв'язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_5 (а.с.61).

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість по кредитному договору, яка станом на 07.05.2015 складається із заборгованості за кредитом у розмірі 16856,47 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 354415,76 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 8572,79 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 180247,22 грн.; заборгованості по пені у розмірі 92 816,80 доларів США, що за курсом НБУ складає 1951519,91 грн. (а.с.12).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 належним чином зобов'язань за кредитним договором 26 червня 2015 року Банк звернувся до відповідача із вимогою про дострокове повернення кредиту, проте вказана вимога залишилась без задоволення (а.с.14).

Згідно зі ст.ст.526, 530, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно із ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 19 травня 2010 року позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 задоволено, стягнуто достроково з відповідача на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі: за кредитом - 143563, 58 грн., по процентах - 5603,45 грн., по пені - 6021, 41 грн. (а.с.55-57).

В січні 2015 року Банк звернувся до суду із завою про видачу дублікату виконавчого листа у зв'язку з його втратою при пересилці, проте ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2015 року в задоволенні заяви ПАТ «Альфа-Банк» про видачу дубліката виконавчого листа №6-1387/10 та поновленні строків на пред'явлення виконавчого листа до виконання відмовлено (а.с.75-76).

Встановивши обставини справи та враховуючи правову позицію Верховного Суду України у справі №6-831цс14, викладену у постанові від 21 жовтня 2015 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, не прийнявши до уваги вказане рішення третейського суду, оскільки предметом укладеного договору від 01.07.2008 між ЗАТ «Альфа - банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_4 є іноземна валюта - долари США, відповідно правовідношення, що виникло на підставі такого договору, містить суспільно-значимі публічні елементи, які виключають розгляд спору третейськими судами.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що зазначене вище рішення Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» відповідачем не виконано.

Також судом встановлено, що 01.07.2008 року ЗАТ «Альфа - банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_6 уклали договір поруки №490080515-П з метою забезпечення виконання зобов'язань за спірним кредитним договором, відповідно до умов якого останній поручається за виконання позичальником обов'язків, які виникли на підставі договору.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.01.2014 позов ПАТ «Альфа - Банк» до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 300 883 грн. 30 коп. заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 01.10.2013. Вирішено питання судових витрат. Рішення набрало законної сили 17.02.2014 року (а.с.52-55).

Як убачається із відповіді Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області №52319 від 22.11.2016 по виконавчому документу №2/404/299/14 від 24.03.2014 Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнень в сумі 300 883, 30 грн. та 3 008, 83 грн. судового збору не проводилось (а.с.128).

Відповідно до статті 546 ЦК України договір поруки є видом забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет тощо) належить виключно позивачеві ( ч.1 ст.20 ЦК України, ст.3 і 4 ЦПК України). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що, оскільки на час вирішення справи цивільно-правові зобов'язання як боржника, так і поручителя за чинними правочинами і рішенням судів щодо оплати коштів на користь кредитора ПАТ «Альфа-Банк» не виконані, це вказує на порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, які підлягають судовому захисту.

Таким чином, ПАТ «Альфа - Банк» має виключне право на вибір способу судового захисту порушеного права, чим безпосередньо й скористався, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, на думку колегії суддів суд першої інстанції вірно застосував положення ст.264 ЦК України та дійшов висновку про переривання строку позовної давності зверненням стягнення до одного із боржників, а саме до ОСОБА_6

Крім того, слід зазначити, що згідно з ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 11.3. розділу №2 кредитного договору передбачено, що сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають з договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів, пені) тощо становить 50 років. Сторонами встановлено, що вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності (а.с.9).

Враховуючи наведене,суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк позовної давності було перервано відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України, а тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо застосування строків давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи та підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні. Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та висновків суду не спростовують.

З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів на підставі частини 1 статті 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313, 315 ЦПК України колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: Т.М. Авраменко

Л.В. Суровицька