Єдиний унікальний номер 226/1939/16-ц Номер провадження 22-ц/775/934/2017
Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Мальованого Ю.М., Осипчук О.В.

при секретарі Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля», яке перейменовано у Державне підприємство «Мирноградвугілля», третя особа Донецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про стягнення заборгованості з заробітної плати за апеляційною скаргою Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 18 квітня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 23.11.2016 року звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Зазначала, що з 09.02.2000 року по 18.12.2014 року працювала молодшою медсестрою відособленого підрозділу Санаторій-профілакторій «Синянка» ДП «Красноармійськвугілля». При її звільненні 18.12.2014 року повний розрахунок по заробітній платі з нею не проведено, зокрема, не виплачена заробітна плата за час простою з 29.08.2014 року по 18.12.2014 року.

Посилаючись на те, що:

- згідно пункту 9.10 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 року за вимушені простої, що виникли не з вини працівника (через відсутність обсягів робіт, постачання матеріальних ресурсів тощо), нарахована заробітна плата для працівників не може бути нижче встановленої ставки (окладу) за відпрацьований час з віднесенням витрат на основну діяльність Підприємства;

- в 2014 році її заробітна плата дорівнювала мінімальній 1 218 грн. на місяць, виходячи з якої заробітна плата за час простою за період з 29.08.2014 року по 18.12.2014 року за її підрахунком складає 4 453,39 грн., в тому числі: серпень 2014 року 58 грн. (1218 грн./21 роб. день х 1 роб. день); вересень 2014 року 1 218 грн.; жовтень 2014 року 1 218 грн.; листопад 2014 року 1 218 грн.; грудень 2014 року 741,39 грн. (1 218 грн./23 роб. дні х 14 роб. днів);

- 12.10.2016 року вона зверталася до відповідача з заявою про виплату їй заробітної плати за час простою; на своє звернення отримала відповідь ВП «Оздоровчий центр» ДП «Красноармійськвугілля» від 17.11.2016 року № 163, згідно якої її повідомили про реорганізацію наказом № 16 від 29.01.2015 ВП Санаторій-профілакторій «Синянка» у ВП «Оздоровчий центр» та про відсутність на балансі ВП «Оздоровчий центр» заборгованості перед нею

просила стягнути на її користь з відповідача заборгованість із заробітної плати у сумі 4453,39 грн. (а.с. 1)

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 18 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Красноармійськвугілля» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з 02.10.2014 року по 18.12.2014 року в сумі 3 235 грн. 39 коп. Стягнуто з ДП «Красноармійськвугілля» в дохід держави судовий збір в сумі 464 грн. 96 коп. (а.с. 145-149).

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач ДП «Красноармійськвугілля» в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі (а.с. 152-153).

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 11 травня 2017 року № 314 ДП «Красноармійськвугілля» перейменовано у Державне підприємство «Мирноградвугілля» (а.с. 212).

Сторони та третя особа в судове засідання апеляційного суду не з'явилися.

Представник ДП «Мирноградвугілля» ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності юридичної особи від 31 травня 2017 року № 1-397 (а.с.211 ), надіслав заяву про розгляд справи 19 червня 2017 року у відсутність представника ДП «Мирноградвугілля» (а.с. 208).

Позивач ОСОБА_2 також надіслала заяву про розгляд справи 19 червня 2017 року у її відсутність, апеляційну скаргу просить залишити без задоволення (а.с. 196).

Третя особа Донецьке обласне відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності надіслала 14 червня 2017 року пояснення на апеляційну скаргу, в яких просить розглядати справу без участі представника Донецького обласного відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, рішення суду залишити без змін (а.с. 199-202).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність не зявившихся осіб, оскільки відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

До такого висновку апеляційний суд дійшов з наступних підстав:

Під час розгляду справи суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 з 09.02.2000 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посадах санітарки та молодшої медичної сестри Відокремленого підрозділу Санаторій-профілакторій «Синянка»; звільнена 18.12.2014 року за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію згідно з наказом № 24-к від 18.12.2014 року, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 3-8).

Наказами в.о. генерального директора ДП «Красноармійськвугілля» № 150/1 від 15.09.2014 року, № 170 від 16.10.2014 року, № 193 від 17.11.2014 року встановлено строк простою Відокремленого підрозділу Санаторій-профілакторій «Синянка» з 16.09.2014 року по 18.12.2014 року у звязку з припиненням бюджетного фінансування за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відсутністю коштів на придбання ліків, харчування, медичне обстеження та оплату праці медичним працівникам. Головному лікарю Відокремленого підрозділу Санаторій-профілакторій «Синянка» наказано забезпечити виконання вимог ст. 113 КЗпП України щодо оплати на період простою робітникам, не задіяним у забезпеченні життєдіяльності підрозділу, на рівні не нижче двох третин тарифної ставки (а.с. 34-37, а.с. 42).

На підставі зазначених наказів ДП «Красноармійськвугілля» головним лікарем ВП Санаторій-профілакторій «Синянка» ДП «Красноармійськвугілля» були видані накази № 10 від 15.09.2014 року, № 11 від 06.10.2014 року, № 12 від 16.10.2014 року, № 13 від 17.11.2014 року, якими був встановлений строк простою з 16.09.2014 року по 18.12.2014 року у звязку з припиненням бюджетного фінансування за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відсутністю коштів на придбання ліків, харчування, медичне обстеження та оплату праці медичним працівникам, в тому числі і молодшій медичній сестрі лікувального душу-масажу ОСОБА_2 (а.с. 28-32).

Згідно листа в.о. директора Відокремленого підрозділу «Оздоровчий центр» № 163 від 17.11.2016 року на імя ОСОБА_2 санаторій-профілакторій «Синянка» ДП «Красноармійськвугілля» згідно з наказом ДП «Красноармійськвугілля» від 29.01.2015 року № 16 був реорганізований у Відокремлений підрозділ «Оздоровчий центр» ДП «Красноармійськвугілля», заборгованість по заробітній платі за період простою санаторію-профілакторію «Синянка» з кінця 2014 року по 18.12.2014 року на балансі ВП «Оздоровчий центр» ДП «Красноармійськвугілля» відсутня (а.с. 12).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду доказів про виплату позивачу заробітної плати за час простою з 02.10.2014 року по 18.12.2014 року. З урахуванням п. 9.10 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 року заробітна плата позивача за час простою, що виник не з її вини, не може бути нижче встановленої ставки (окладу) за відпрацьований час та за період з 02.10.2014 року по 18.12.2014 року складає з урахуванням заявлених позовних вимог 3 235,39 грн.

Зазначений висновок суду першої інстанції є законним та обгрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 113, ст. 116 КЗпП України, пунктом 9.10 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 року.

Судом першої інстанції на підставі наказів в.о. генерального директора ДП «Красноармійськвугілля» № 150/1 від 15.09.2014 року, № 170 від 16.10.2014 року, № 193 від 17.11.2014 року та наказів головного лікаря ВП Санаторій-профілакторій «Синянка» ДП «Красноармійськвугілля» № 10 від 15.09.2014 року, № 11 від 06.10.2014 року, № 12 від 16.10.2014 року, № 13 від 17.11.2014 року встановлено факт простою Відокремленого підрозділу Санаторій-профілакторій «Синянка» з 16.09.2014 року по 18.12.2014 року у звязку з припиненням бюджетного фінансування за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відсутністю коштів на придбання ліків, харчування, медичне обстеження та оплату праці медичним працівникам, в тому числі і молодшій медичній сестрі лікувального душу-масажу ОСОБА_2

Зазначені обставини жодною із сторін не оспорюються.

Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Відповідно до наданих відповідачем відомостей про нарахування заробітної плати: у вересні 2014 року заробітна плата позивачу не нараховувалась (нараховано 0,00 грн.); у жовтні 2014 року їй нараховано за час простою 2/3 окладу - 746,95 грн. (до сплати за вирахуванням податків 701,38 грн.); у листопаді 2014 року нараховано за час простою 2/3 окладу 904,20 грн. (до сплати 809,65 грн.), у грудні 2014 року нараховано за час простою 2/3 окладу 504,80 грн. (до сплати 474,01 грн.) (а.с. 49, а.с. 52 - 54).

Такі ж відомості про нарахування заробітної плати ОСОБА_2 зазначені і в інформації про нараховану заробітну плату, яка надана суду ВП «Оздоровчий центр» ДП «Красноармійськвугілля» 20.02.2017 за вих. № 25. Крім того, в цій довідці зазначено, що відомості про перерахування заробітної плати відсутні, оскільки при закритті ВП санаторій-профілакторій «Синянка» до ВП «Оздоровчий центр» необхідні документи не передані (а.с. 109).

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 9 зазначеного Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.3. статті 44 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до пункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Порядок дій у разі втрати первинних документів визначено пунктом 6.10 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за N 168/704), яким встановлено, що у разі пропажі або знищення первинних документів, облікових регістрів і звітів керівник підприємства, установи письмово повідомляє про це правоохоронні органи та наказом призначає комісію для встановлення переліку відсутніх документів та розслідування причин їх пропажі або знищення.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), що обовязок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Посилаючись на те, що у звязку із проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей до санаторію заїхали військові, які базуються там до цього часу, і не відомо де знаходиться документація санаторію, відповідач не надав суду доказів про втрату ним первинних документів щодо виплати позивачу заробітної плати, не прийняв заходів щодо відновлення у вищезазначеному порядку даних бухгалтерської звітності, не надав суду будь-яких доказів на підтвердження факту виплати позивачу заробітної плати за спірний період (серпень-грудень 2014 року).

Слід зазначити, що смт. Новоекономічне Покровського (до перейменування Красноармійського) району Донецької області, де знаходився Відокремлений підрозділ Санаторій-профілакторій «Синянка» ДП «Красноармійсквугілля», не належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження у звязку із проведенням антитерористичної операції.

За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 22.02.2017 року у Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» були витребувані відомості про перерахування Відокремленим підрозділом Санаторій-профілакторій «Синянка» ДП «Красноармійсквугілля» заробітної плати на платіжну карту на імя ОСОБА_2 (а.с. 115-116).

З наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки по карті 5168******0081 за період з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року ОСОБА_2 отримувала заробітну плату від санаторію-профілакторію, останній раз заробітна плата була перерахована на картковий рахунок 02.10.2014 в сумі 1218,00 грн.; перед цим - 01.10.2014 року на карту була перерахована заробітна плата в сумі 1 205,63 грн. та 1 898,61 грн. (а.с. 127 - 128).

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Виходячи з норм ст. 115 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що останній раз - 02.10.2014 року позивачу була перерахована заробітна плата за період по вереснь 2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до довідки № 163 від 17.11.16 року, виданої ВП «Оздоровчий центр» ДП «Красноармійськвугілля», заборгованості по заробітній платі за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року не існує, не спростовують висновків суду, оскільки відповідачем не надано доказів про виплату позивачу заробітної плати за час простою з 02.10.2014 року по 18.12.2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що в наказах про встановлення простою було зазначено про забезпечення виконання вимог ст. 113 КЗпП України щодо оплати працівникам, не задіяним у забезпеченні життєдіяльності підрозділу, часу простою на рівні не нижче двох третин тарифної ставки, не впливають на висновки суду.

Частиною 1 ст. 113 КЗпП України передбачено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Проте відповідно до ст. 91КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Відповідно до п.п. 8.1, 8.2 Положення про Відокремлений підрозділ Санаторій-профілакторій «Синянка» Державного підприємства «Красноармійськвугілля», яке затверджено в.о. генерального директора ДП «Красноармійськвугілля» 01.06.2010 року, трудова діяльність у підрозділі здійснюється особами, що працюють за наймом, з якими укладається трудовий договір. Трудові відносини цих осіб регулюються законодавством України про працю, Генеральною та Галузевою угодами, колективними договорами, Правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 43).

Відповідно до пункту 9.10 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 року (із доповненнями та змінами від 15.02.2002 р., від 20.09.2002 р., від 10.12.2002 р., від 01.07.2003 р., від 29.12.2003 р., від 21.04.2004 р., від 15.09.2004 р., від 06.07.2005 р., від 21.05.2007 р., від 15.07.2008 р., від 24.03.2009 р., від 04.04.2012 р.), за вимушені простої, що виникли не з вини працівника (через відсутність обсягів робіт, постачання матеріальних ресурсів тощо), нарахована заробітна плата для працівників не може бути нижче встановленої ставки (окладу) за відпрацьований час з віднесенням витрат на основну діяльність Підприємства.

Відповідно до п. 3.1 зазначеної Галузевої угоди Угода поширюється на працівників, що працюють на умовах найму на підприємствах, в обєднаннях, компаніях, товариствах, організаціях і установах вугільної промисловості (видобувних, перероблювальних, шахтовуглебудівельних, вугільного машинобудування, ДВГРС, реструктуризації підприємств галузі, вуглегеології, галузевої науки, інших підприємствах виробничої та соціальної інфраструктури галузі), що належать до сфери управління Міненерговугілля України та перелічених вище підприємствах інших власників, у тому числі і тих, що знаходяться у процедурі банкрутства згідно з Законом України «Про встановлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», незалежно від форм власності та господарювання (далі Підприємство), на виборних та найманих працівників Профспілок, на учнів, що навчаються в галузевій системі підготовки і перепідготовки кадрів, а також на непрацюючих членів профспілок інвалідів і пенсіонерів галузі, безробітних, звільнених з підприємств галузі.

Пунктом 3.2 Угоди встановлено, що її положення є обовязковими до застосування при укладанні угод, колективних договорів і індивідуальних трудових договорів для всіх Підприємств, що перебувають у сфері дії Сторін, незалежно від форм власності та господарювання, (у тому числі тих, що здійснюють свою діяльність на умовах договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства), а також під час розгляду трудових спорів.

ДП «Красноармійськвугілля» належить до сфери Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, тобто зазначена Галузева угода на нього поширюється і її положення є обовязковими до застосування у трудових відносинах між ДП «Красноармійськвугілля» та його працівниками, в тому числі під час розгляду трудових спорів.

Відповідно до ст. 5 Закону України від 1 липня 1993 року № 3356-XII «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Між позивачем та відповідачем існує спір щодо розміру оплати за час простою, який стався не з вини позивача, а тому суд обґрунтовано застосував до спірних правовідносин норму п. 9.10 Галузевої угоди, яка відповідно до ст. 91 КЗпП України, ст. 5 Закону України від 1 липня 1993 року № 3356-XII «Про колективні договори і угоди» встановлює додаткові порівняно з законодавством трудові пільги для працівників вугільної промисловості.

Згідно довідки ВП «Оздоровчий центр» ДП «Красноармійськвугілля» від 13.03.2017 року № 34 оклад ОСОБА_2 за штатним розписом з жовтня по грудень 2014 року складав 1 356,30 грн. (а.с. 120). Тобто, нарахована позивачу за час простою з 02.10.2014 року по 18.12.2014 року заробітна плата не може бути нижче встановленого їй окладу 1 356,30 грн.

Проте, посилаючись на норму ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, суд першої інстанції розрахував належну позивачу заробітну плату за час простою з окладу зазначеного нею в позовній заяві - 1 218 грн. Згідно цього розрахунку заробітна плата за час простою складає: жовтень 2014 року - 1 218 грн.; листопад 2014 року 1 218 грн.; грудень 2014 року 741,39 грн. (1218 грн./23 роб. дні х 14 роб. днів), всього 3 235 грн. 39 коп.

Зазначений розрахунок позивачем не оскаржується. В запереченнях на апеляційну скаргу відповідача позивач просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін (а.с. 181).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що:

- ВП Санаторій-профілакторій «Синянка» наказом Міністерства охорони здоровя України від 28.10.2002 року № 385 віднесено до лікувально-профілактичних закладів санаторно-курортного типу;

- відповідно до Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою Правління Фонду від 25.02.2009 року № 16, Порядку часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду, затвердженого постановою Правління Фонду від 16.06.2011 року № 31, та спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України і Міністерства охорони здоровя України від 05.10.2005 року № 308/519, умовою діяльності закладів такої категорії є часткове фінансування його роботи за рахунок коштів Фонду, які спрямовуються на організацію лікування, харчування, проведення медичних консультацій спеціалістами, підвищення кваліфікації та оплату медичних працівників;

- згідно договору № 9 від 10.01.2014 року, укладеного між Донецьким обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової сплати працездатності та ДП «Красноармійськвугілля», перерахування коштів Фондом має здійснюватися щомісячно, тобто фінансування медичного персоналу ВП Санаторій-профілакторій «Синянка» здійснювалося за рахунок коштів Фонду;

- у звязку із проведенням АТО в Донецькій області Фонд свої обовязки щодо часткового фінансування виконувати не мав можливості, внаслідок чого ВП Санаторій-профілакторій «Синянка» фактично не мав можливості надання медично-лікувальних послуг та оплати праці медичних працівників, у звязку з чим і було прийнято рішення про простій

не впливають на висновки суду, оскільки позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем і саме відповідач відповідно до ст. 21 КЗпП України має виплачувати позивачу заробітну плату, в тому числі і за час простою. Договір № 9 від 10.01.2014 року на часткове фінансування санаторію-профілакторію промислових підприємств за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, укладений між Донецьким обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та ДП «Красноармійськвугілля», не регулює трудові правовідносини між позивачем та відповідачем, не може змінювати державних гарантій, встановлених законодавством, та договірних гарантій, встановлених галузевою угодою, для працівників на час виробничого простою, який виник не з вини працівника.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Враховуючи, що за відомостями банку останнє надходження заробітної плати на платіжну карту ОСОБА_2 відбулося 02.10.2014 року, після 02.10.2014 року жодних сум з кодом «заробітна плата» на картковий рахунок ОСОБА_2 не надходило, відповідачем не надано суду доказів про виплату позивачу заробітної плати за час простою за жовтень, листопад та грудень 2014 року, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що розрахунок за жовтень, листопад і грудень 2014 року відповідачем з позивачем не проведено, а тому належна їй сума 3 235 грн. 39 коп. підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Відповідно до частини 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2013 15 жовтня 2013 року у справі № 1-13/2013 в аспекті конституційного звернення положення частини 2 статті 233 КЗпП України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необгрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача - Державного підприємства «Красноармійськвугілля» відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Ю.М. Мальований

ОСОБА_4