Справа № 182/6017/17
Провадження № 6/0182/146/2017
У Х В А Л А

Іменем України

30.10.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Малишко Д.О.

розглянувши подання державного виконавця відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області знаходиться виконавче провадження №53539998, відкрите на підставі виконавчого листа №2/0182/436/2017, виданого 27 лютого 2017 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менша 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення на сьогоднішній день не виконано в повному обсязі заборгованість станом на 30 вересня 2017 року складає 9368 грн. 73 коп. та будь - яких дій спрямованих на погашення заборгованості божником не здійснено. Під час вчинення виконавчих дій було встановлено, що за боржником право власності не зареєстроване. Державним виконавцем неодноразово викликався боржник ОСОБА_2 для надання особистих пояснень, однак останній з"явився та повідомив, що заборгованість буде погашати по мірі можливості.

Суд, розглянувши подання, прийшов до наступного висновку.

З огляду на ст. 2 Протоколу N4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, ратифікованої ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97, визначено, що на здійснення права кожного залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Із наведеного уявляється, що обмеження виїзду за кордон може бути застосоване у разі наявності доказів про свідоме злісне ухилення боржника від виконання рішення суду.

При цьому, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області знаходиться виконавче провадження №53539998, відкрите на підставі виконавчого листа №2/0182/436/2017, виданого 27 лютого 2017 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менша 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4,7).

У поданні державного виконавця в обґрунтування ухилення ОСОБА_2 від виконання покладеного судовим рішенням обов'язку щодо сплати заборгованості містилось посилання, щодо явки боржника до державного виконавця для надання пояснень з приводу рішення суду. Однак, матеріали справи не містять відомостей щодо належного повідомлення боржника, щодо виниклої заборгованості, оскільки супровідні листи в матеріалах справи відсутні, намір боржника ухилитися від виконання покладених на нього зобов'язань шляхом виїзду на постійне місце проживання до іншої країни та приховування від виконавчих органів, а відділом державної виконавчої служби вжито ряд необхідних заходів для своєчасного і повного примусового виконання зазначеного виконавчого документу.

Застосування судом обмеження права виїзду фізичної особи за кордон має відбуватися з урахуванням його природи, як конституційного права громадянина, яке встановлюється ст. 33 Конституції України, згідно якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За таких обставин, подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України. Відкриття виконавчого провадження та відсутність у боржника на праві власності майна на яке може бути звернуте стягнення, не може розглядатися як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження».

Факт ухилення боржника від виконання рішення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні, а тому, посилання державного виконавця на невиконання боржником зобов"язань, не є достатньою підставою вважати, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов"язань, та не надано ним доказів, які свідчили б про це. На підставі вищенаведеного, факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, що з об"єктивної сторони означає такі діяння (дії чи бездіяльність) такої особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов"язків - не доведений, оскільки саме державний виконавець, зобов"язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідності обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні. Особа, яка має невиконанні зобов"язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, а наявні в справі докази, вважаються недостатніми.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ від 21 січня 1994 року, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

З вказаної норми слідує те, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тобто, наявність лише самого зобов'язання, відсутності надходжень в рахунок погашення заборгованості, чи значного терміну невиконання зобов"язання, не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що, також суперечить Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, згідно якого подання повинно містити обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобов"язань.

Оскільки, до суду не було надано доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов'язань, доказів про наявність у боржника закордонного паспорту, та доказів, які б свідчили, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, суд вважає недоцільним обмежувати ОСОБА_2 в його праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, ст. ст. 209, 210, 293, 377 - 1 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_6