Єдиний унікальний номер 236/2521/16-ц Номер провадження 22-ц/775/943/2017
Головуючий в I інстанції Ткачов О.М.
Суддя доповідач Мальований Ю.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого: судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Осипчук О.В., Корчиста О.І.

за участю секретаря: Молдованова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, Словянського міськрайонного суду Донецької області, Словянської місцевої прокуратури Донецької області, Прокуратури Донецької області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 64 848 грн. 74 коп. Свої вимоги обґрунтував тим, що Словянською міжрайонною прокуратурою 26 березня 2012 року винесено постанову про відкриття кримінальної справи відносно нього, як головного лікаря КЛПУ «Міського наркологічного диспансеру м. Словянськ» за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

За результатами досудового розслідування 17 січня 2013 року складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 26.11.2012 року. В останньому зроблено висновок, що позивач вчинив злочин, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 368 КК України.

Розглянувши цю справу Словянський міськрайонний суд Донецької області 25 червня 2013 року ухвалив вирок, яким ОСОБА_1 визнав винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначив покарання у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

19 вересня 2013 року колегією суддів апеляційного суду Донецької області вирок Словянського мсіькрайонного суду від 25 червня 2013 року скасовано, справу повернуто на новий судовий розгляд в той же суд, але в іншому складі суддів.

7 серпня 2014 року Словянським міськрайонним судом ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в лікувально-профілактичних установах охорони здоровя України на строк два роки, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд до набрання законної сили залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_1 процесуальні витрати у розмірі 470 грн.

4 листопада 2014 року ухвалою апеляційного суду Запорізької області у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено, апеляційну скаргу прокурора задоволено та змінено вирок в частині стягнення процесуальних витрат.

Не вважаючи себе винним у вчиненні злочину, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, за результатами розгляду якої ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 червня 2015 року ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 04 листопада 2014 року скасовано і справу повернуто на новий розгляд до апеляційної інстанції.

17 грудня 2015 року ухвалою апеляційного суду Донецької області вирок Словянського міськрайонного суду від 7 серпня 2014 року скасовано, провадження у відношенні ОСОБА_1 закрито у звязку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2016 року вказану ухвалу залишено без змін.

У позові ОСОБА_1 зазначив, що фактично незаконно перебував під слідством та судом у період із 26 березня 2012 року по 17 грудня 2015 року, що є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду до участі в справі в якості співвідповідачів залучено Прокуратуру Донецької області та Державну казначейську службу України.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача у відшкодування завданої моральної шкоди - 64 848 грн. 74 коп.

Не погодившись з рішенням суду, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій. посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 березня 2017 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Державна казначейська служба України є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобовязаннями, ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувала. Посилаючись на ст. 176 ЦК України заявник зазначив, що юридичні особи створені державою, не відповідають по зобовязанням держави. Позивачем не доведено причинно-наслідкового звязку між діями органу державної влади та тяжкими моральними стражданнями, на які посилається позивач. Крім того заявник зазначив, що судом першої інстанції не враховано норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду». Розмір морального відшкодування судом необґрунтовано завищено. У разі залишення в силі рішення суду першої інстанції, стягнення коштів з Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку призведе до економічно-необгрунтованих збитків Державного бюджету України.

Сторони та їх представники були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання представник Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області та Державної казначейської служби України не з'явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Від представника Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшло клопотання слухати справу у його відсутність.

Вислухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, а також представників прокуратури Донецької області ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які проти апеляційної скарги заперечували, рішення суду першої інстанції просили залишити без змін, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено Законом України "Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", відповідно до положень якого така шкода відшкодовується у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у п. 2 ч. 1 цієї статті; закриття справи про адміністративне правопорушення.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 28 березня 2012 року Словянським міжрайонним прокурором порушено кримінальну справу відносно головного лікаря КЛПУ Міський наркологічний диспансер м. Словянськ ОСОБА_1 за ознаками кримінального злочину, передбаченого ст. 368 ч. 3 КК України та в той же день постановою слідчого до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд ( а.с.15-18).

Вироком Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2013 року його було визнано винним за ст. 190 ч.2 КК України та засуджено до штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави Цей вирок ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 вересня 2013 року був скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суддів ( а.с.22-30).

Вироком Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07 серпня 2014 року ОСОБА_1 було визнано винним за ст. 368 ч.2 КК України та засуджено до штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави з позбавленням права займати посади повязані з адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями строком 2 роки в лікувально-профілактичних установах охорони здоровя України, який ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04 листопада 2014 року щодо визнання винним та призначення покарання було залишено без змін, але яку ухвалою Вищого спеціального суду України від 02 червня 2015 року було скасовано і призначено новий розгляду у суді апеляційної інстанції. ( а.с.31-48).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 17 грудня 2015 року кримінальне провадження за ч. 2 ст. 368 КК України у відношенні ОСОБА_1 було закрите у звязку з відсутністю в його діях складу злочину та яка ухвалою від 28 квітня 2016 року Вищого спеціального суду України залишена без змін ( а.с.49-52).

В період часу з 26 березня 2012 року по 17 грудня 2015 року (44 місяці 21 день) відносно позивача проводилось досудове та судове слідство з обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд (а.с. 17,18).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст. 13 цього Закону).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Вирішуючи спір у частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції на підставі поданих доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та ст. 1176 ЦК України дійшов правильного висновку, про те, що незаконним притягненням позивача до кримінальної відповідальності йому завдано моральної шкоди, розмір якої визначено позивачем в межах вимог закону.

Стягуючи кошти у відшкодування моральної шкоди з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із вимог ст. 1167, 1176 ЦК України.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом президента України від 13 квітня 2011 № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 цього Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845.

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Доводи апеляційної скарги Державного казначейства України не дають підстав для висновку про те, що під час розгляду справи судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального або процесуального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

З урахуванням викладеного апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: