У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він працював у державному підприємстві «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» (далі - ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект») на посаді слюсаря-ремонтника 5 розряду бюро ремонту гідросистем програмного обладнання лабораторії ремонту програмного обладнання. Починаючи з 20 жовтня 2015 року його без законних підстав було відсторонено від роботи та припинено виплату заробітної плати у зв'язку з непроведенням з вини роботодавця інструктажу з техніки безпеки праці. Такий інструктаж було проведено 17 грудня 2015 року, але наказ про допущення до роботи виданий не був. Наказом від 24 лютого 2016 року № 36-01-к його було звільнено за прогули на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.Вважає своє звільнення незаконним, так як він не був допущений до роботи і не виконував свої посадові обов'язки з поважних причин. Такими неправомірними діями відповідача йому було завдано також моральної шкоди.

У звґязку з цим позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд поновити його на посаді слюсаря-ремонтника 5-го розряду в ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 20 069 грн 68 коп. та 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано наказ ДП «НВКГ«Зоря»-«Машпроект» № 36-01-к від 24 лютого 2016 року про звільнення ОСОБА_3 Поновлено ОСОБА_3 на посаді слюсаря-ремонтника 5-го розряду бюро ремонту гідросистем програмного обладнання лабораторії ремонту програмного обладнання ДП «НВКГ«Зоря»-«Машпроект». Стягнуто з ДП «НВКГ«Зоря»-«Машпроект» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2016 року по 15 червня 2016 року у розмірі 21 715 грн 65 коп. без врахування податків та зборів.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ДП «НВКГ «Зоря»-«Машпроект»про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення ОСОБА_3 було проведене відповідачем з порушенням процедури, встановленої трудовим законодавством; дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було застосовано поза строками, визначеними законодавством.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що його було звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням вимог трудового законодавства, так як і після 15 січня 2016 року і до дня видання наказу про звільнення ОСОБА_3 був відсутній на робочому місці, свої обов'язки, передбачені трудовим договором, не виконував, що ним не заперечується.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані (ст. 212 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював у ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» на посаді слюсаря-ремонтника 5 розряду бюро ремонту гідросистем програмного обладнання лабораторії ремонту програмного обладнання.

Відповідно до змісту наказу ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» від 4 грудня 2015 року № 142-01-С ОСОБА_3, починаючи з 20 жовтня 2015 року було відсторонено від роботи у зв'язку з ухиленням від проходження інструктажу з питань охорони праці та протипожежної безпеки до моменту проходження ним інструктажу з питань охорони праці протипожежної безпеки.

Наказом ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» від 14 грудня 2015 року № 144-01-С створено комісію та доручено цій комісії 17 грудня 2015 року о 13.30 год. провести інструктаж з питань охорони праці протипожежної безпеки слюсарю-ремонтнику 5-го розряду ОСОБА_3 в приміщенні слюсарної дільниці підприємства.

ОСОБА_3 з вищезазначеними наказами було ознайомлено.

17 грудня 2015 року ОСОБА_3 пройшов інструктажі з питань охорони праці протипожежної безпеки.

Наказом ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» від 17 грудня 2015 року № 145-01-ОС ОСОБА_3 було допущено до виконання трудових обов'язків.

Судом встановлено, що після проходження інструктажів 17 грудня 2015 року ОСОБА_3 залишив своє робоче місце та територію підприємства, не ознайомившись з вищевказаним наказом під підпис, більше на роботу не вийшов.

Наказом від 24 лютого 2016 року № 36-01-к ОСОБА_3 було звільнено з роботи за прогули на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з 18 грудня 2015 року.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення (ч. 1 ст. 149 КЗпП України).

У п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Судом також встановлено, що 21 січня 2016 року та 28 січня 2016 року ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» направлялись поштою на адресу ОСОБА_3 повідомлення про необхідність з'явитись на підприємство та дати пояснення щодо причин відсутності його на роботі, надати документи щодо поважності неявки на роботу.

Крім того, 29 січня 2016 року та 1 лютого 2016 року за місцем проживання ОСОБА_3 з метою з'ясування причин його відсутності на робочому місці направлялась комісія, однак письмових пояснень від ОСОБА_3 не надійшло.

Доводи касаційної скарги зазначені встановлені апеляційним судом факти не спростовують.

Вирішуючи спір, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, врахувавши положення ст. ст. 148, 49 КЗпП України, встановивши, що відповідачем було пропущено строк для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача за прогули з 18 грудня 2015 року по 25 січня 2016 року, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави вважати незаконним наказ від 24 лютого 2016 року про звільнення позивача, так як ОСОБА_3 також вчинив прогули з 26 грудня 2015 року по 24 лютого 2016 року і дисциплінарне стягнення за ці порушення трудової дисципліни проведено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик