Справа № 442/9858/14 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/1487/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Акціонерно - комерційного банку Укрсоцбанк, ОСОБА_5, Відділу державної виконавчої служби Трускавецького МУЮ про припинення договору поруки, скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Відділу державної виконавчої служби Трускавецького МУЮ у якому просила: договір поруки №625/40/2-433 укладений між нею, ОСОБА_5 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» вважати припиненим 14 січня 2009 р.; постанову державного виконавця Кравчук Н.З. ВДВС Трускавецького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони про його відчуження від 08.08.2014 р. по виконавчому провадженню №44030133 скасувати та скасувати арешт усього її майна накладеного на підставі цієї постанови; виконавчий лист виданий Дніпровським районним судом м. Києва № 6/2604/2836/12 від 13.01.2013 р. в частині стягнення з позивача солідарного боргу в розмірі 822 932, 02 грн. на користь АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» визнати таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 12 червня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотечного кредиту №625/08/1-137, згідно якого ОСОБА_5 було надано грошові кошти в сумі 99 600 доларів США зі сплатою 13% річних та з кінцевим терміном погашення заборгованості до 11.06.2022 року.

31 липня 2008 року між позивачем, ОСОБА_4 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки №625/40/2-433 згідно п. 1.1. якого вона взяла на себе зобовязання у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_5 зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором іпотечного кредиту №625/08/1-137 від 12 червня 2007 р.

ОСОБА_5 сплачував кошти по кредитному договору до 14 квітня 2008 р., тобто, останній платіж був здійснений до моменту підписання договору поруки між нею та відповідачами. В умовах договору поруки не було встановлено терміну його дії.

Згідно п.4.5. договору іпотечного кредиту у разі невиконання позичальником обовязків, визначених п.п. 3.3.9, 3.3.10 цього договору, протягом більше 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані санкції.

Згідно п. 3.1.1. договору поруки поручитель зобовязаний протягом одного робочого дня, від дати отримання письмової вимоги кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобовязання, виконати відповідне зобовязання, шляхом перерахування непогашеної суми кредиту на відповідні рахунки.

Відтак, днем, коли кредитор міг предявити вимогу про виконання основного зобовязання до боржника ОСОБА_5 слід вважати 90 денний з моменту сплати останнього платежу (13 липня 2008 р.) та один робочий день, тобто з 14 липня 2008 р. Таким чином, кредитор зобовязаний був предявити до позивача вимоги як до поручителя протягом 6 місяців з дати 14 липня 2008 р., тобто до 14 січня 2009 року. З відмітки про отримання позовної заяви слідує, що АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до позивача лише 07 грудня 2009 р., тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Таким чином, договір поруки №625/40/2-433 укладений між позивачем та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» просила вважати припиненим 14 січня 2009 р. на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

16 серпня 2010 року постійно діючим Третейським судом при асоціації українських банків було ухвалено рішення про стягнення солідарно на користь АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» з позивача та ОСОБА_5 814 388, 20 грн. заборгованості по договору кредиту та 8543,88 грн. третейського збору.

Про таке рішення суду дізналася лише у вересні 2014 року, коли з ВДВС Трускавецького міського управління юстиції до позивача надійшла пропозиція добровільно виконати рішення суду. Саме у приміщенні ВДВС вона ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження №44030133 та виявила виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом м. Києва №6/2604/2836/12 від 13.01.2013р.

На підставі даного виконавчого листа працівниками ВДВС Трускавецького МУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони про його відчуження від 08.08.2014р.

У звязку з тим, що договір поруки №625/40/2-433, укладений між ОСОБА_4 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» слід вважати припиненим 14 січня 2009 р., судове рішення третейського суду в частині стягнення коштів з неї на користь АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» слід вважати незаконним.

За таких обставин, вважає, що постанову державного виконавця Кравчук Н.З. ВДВС Трускавецького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони про його відчуження від 08.08.2014 р. слід скасувати та скасувати арешт усього її майна. Враховуючи, що договір поруки №625/40/2-433 укладений між позивачем та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» слід вважати припиненим 14 січня 2009р., у неї відсутній матеріально-правовий обовязок перед банком по сплаті коштів.

Враховуючи дану обставину, вважає, що виконавчий лист виданий Дніпровським районним судом м. Києва №6/2604/2836/12 від 13.01.2013 р. в частині стягнення з неї солідарного боргу в розмірі 822 932, 02 грн. на користь банку слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Акціонерно - комерційного банку Укрсоцбанк, ОСОБА_5, Відділу державної виконавчої служби Трускавецького МУЮ про припинення договору поруки, скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - задоволено частково.

Вирішено Договір поруки №625/40/2-433, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» вважати припиненим 14 січня 2009 р. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року оскаржив ПАТ «Укрсоцбанк», подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що пред»явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов»язання та був зобов»язаний пред»явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов»язання, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Тому, на думку апелянта, шестимісячний строк на пред»явлення вимоги до поручителя почав перебігати з наступного дня надіслання вимоги, тобто із 08 вересня 2009 року. Відповідно, банком пред»явлено позов до відповідачів 27 листопада 2009 року в межах шестимісячного строку пред»явлення вимоги до поручителя. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 02 грудня 2015 року у справі 6-1349цс15.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що посилання суду та позивача на відсутність розписки про вручення повідомлення, суперечить обраному сторонами договору поруки способу повідомлення сторін, банком дотримана процедура відправлення вимог, що підтверджується реєстром поштового відправлення.

Суд першої інстанції невірно пов»язав початок перебіг строку позовної давності із останнім платежем.

Окрім того, вважає, що ні суд, ні позивач не вправі вимагати у банку представити для огляду касові документи, строк зберігання котрих перевищує п»ять років.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову стосовно визнання договору поруки припиненим та зняття арешту з майна.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом встановлено, що 12 червня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотечного кредиту №625/08/1-137, згідно якого йому було надано грошові кошти в сумі 99 600 доларів США зі сплатою 13 процентів річних та з кінцевим терміном погашення заборгованості до 11 червня 2022 року.

31 липня 2008 року між позивачем, ОСОБА_4 та відповідачем АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки №625/40/2-433 згідно п. 1.1. якого вона взяла на себе зобовязання у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником - відповідачем ОСОБА_5 зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором іпотечного кредиту №625/08/1-137 від 12 червня 2007 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з наступного.

З долученої до позовної заяви та оглянутої в судовому засіданні копії квитанції вбачається, що ОСОБА_5 останній платіж на погашення кредиту здійснив 14 квітня 2008 року.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» не представив суду на спростування даної обставини інших квитанцій про погашення кредиту ОСОБА_5 після 14 квітня 2008 року, хоча посилався на власний розрахунок вимог банку у звязку з неповерненням ОСОБА_5 кредитної заборгованості.

На запитання представника позивача та суду про можливість надати суду копію квитанції про погашення кредиту ОСОБА_5 після 14 квітня 2008 року повідомив, що не має такої можливості.

Тому, суд не взяв до уваги представлений Банком розрахунок, оскільки такий не підтверджений іншими доказами (у ньому відсутній підпис боржника про сплату коштів на погашення кредиту, не надано квитанцій про подальші погашення).

Що стосується посилань представника ПАТ «Укрсоцбанк» на той факт, що 08.09.2009 року останній надіслав поштове відправлення на імя ОСОБА_4, а відтак належним чином повідомив позивача про наявну заборгованість та в подальшому предявив позов в межах трьохрічного строку суд вважає, що такі не можна взяти до уваги, виходячи з наступного.

З долученого Банком до матеріалів справи списку №1 поштових відправлень від 08.09.2009 року не вбачається, яке саме відправлення було здійснене на імя ОСОБА_4 (відсутній опис вмісту) та немає підтверджуючого документу (повідомлення про вручення, розписки) ОСОБА_4 про отримання такого повідомлення.

Окрім того, Верховний Суд України, розглядаючи справу № 6-125цс14 зробив висновок: «предявленням вимоги до поручителя є предявлення до нього позову», що викладено у правовій позиції суду.

З відмітки про отримання позовної заяви слідує, що АКБ Соціального розвитку «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до позивача 07 грудня 2009 року.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно п.4.5. договору іпотечного кредиту у разі невиконання позичальником обовязків, визначених п.п. 3.3.9, 3.3.10 цього договору, протягом більше 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані санкції. Таким чином, у самому договорі іпотечного кредиту передбачено порядок зміни строку виконання основного зообов»язання, а саме коли саме настає час повного дострокового виконання зобов»язання за цим договором.

Згідно п. 3.1.1. договору поруки поручитель зобовязаний протягом одного робочого дня, від дати отримання письмової вимоги кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобовязання, виконати відповідне зобовязання, шляхом перерахування непогашеної суми кредиту на відповідні рахунки.

Відтак, днем, коли кредитор міг предявити вимогу про виконання основного зобовязання до боржника - ОСОБА_5 слід вважати 90 денний з моменту сплати останнього платежу (13 липня 2008р) та один робочий день, тобто 14 липня 2008 року.

Таким чином, відповідач зобовязаний був предявити до позивача вимогу як до поручителя протягом 6 місяців з дати 14 липня 2008 року, тобто до 14 січня 2009 року.

Відтак суд прийшов до висновку, що договір поруки №625/40/2-433 укладений між позивачем та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» слід вважати припиненим 14 січня 2009 року на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

В суд апеляційної інстанції представником відповідача надано виписку по особовому рахунку за кредитом наданим ОСОБА_5 З такої вбачається, що останній платіж позичальником вчинено 12.02.2009 року, але письмових доказів (платіжних документів, тощо) на підтвердження того, що такий платіж дійсно мав місце не надано. Однак, якщо підрахунок проводити від цієї дати, то оскільки більше платежів до банку не надходило, згідно п.4.5 цього ж договору, через 90 днів, тобто 13 травня 2009 року, строк користування кредитом сплив і протягом одного робочого дня, який припадав на 14 травня 2009 року кредит мав би бути погашений в повному обсязі. З цього часу у відповідача настало право вимоги до поручителя, як це передбачено договором іпотечного кредиту, договором поруки та вимогами ст.559 ЦК України, і таке право могло бути реалізоване ним до 14 листопада 2009 року. З матеріалів справи, вбачається, що позовна заява до третейського суду датована 27 листопада 2009 року, що також поза передбаченими законом строками.

Не заслуговує на увагу посилання апелянта на те, що письмова повідомлення про наявність заборгованості до поручителя позивача ОСОБА_4 направлялась 08.09.2009 року і таке слід вважати письмовою вимогою, оскільки не узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року по справі №6-125цс14, де зазначено, що відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

Установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, який був змінений відповідно до кредитного договору, не предявив протягом шести місяців позову до поручителя про виконання зобовязання, суд дійшов правильного висновку про те, що зобовязання за договором поруки припинилися.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

У задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції відмовив. Рішення суду в цій частині не оскаржується і судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовної вимоги про припинення договору поруки.

Доводи апеляційної скарги, без будь-яких доданих до неї належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, а висновки суду ґрунтуються на їх всебічному аналізі.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_6