Справа № 203/4315/15-ц
Провадження № 2/0203/57/2017
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Давіденко Ю.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору підряду недійсним та повернення передоплати, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом на предмет визнання недійсним договору підряду, укладеного 05 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на проведення комплексу робіт по реконструкції покрівлі, облаштування мансардного приміщення та формування прорізу з улаштуванням сходового маршруту за адресою: м. Дніпро, вул. Володі Дубініна, 85, а також стягнення суми передоплати за договором в розмірі 161500,00 грн. з тих підстав, що укладаючи договір та отримуючи кошти від позивача відповідач не мав ліцензії на проведення будівельних робіт, що є обов'язковою для такого виду діяльності та про що відповідач позивача не повідомив і обумовлені договором роботи не виконав, тому позивач просив суд визнати вказаний договір недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з відповідача отримані за договором кошти.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов визнав в частині вимог про визнання недійсним договору від 05 червня 2014 року та не визнав позов в частині вимог про стягнення з відповідача коштів, заперечуючи тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що сума в розмірі 161500,00 грн. передана позивачем відповідачу на виконання саме договору підряду від 05 червня 2014 року, а представлені розписки таких даних не містять, тому просив в цій частині вимог відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, розглянувши позов в заявлених межах, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

За договором підряду відповідно до ст. 837 ЦК України підрядник зобов'язується на свій ризик виконати за завданням замовника роботу щодо виготовлення, обробки, переробки, ремонту речі або іншої роботи з переданням її результату замовникові, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу, і для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл, передбачений Переліком документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, затвердженим згідно з ст. 1 Закону України № 3392-VI від 19.05.2011 про нього.

За ст. 875 ЦК України на проведення капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) житлових будинків, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з його місцезнаходженням, укладається договір будівельного підряду, за яким підрядник зобов'язується виконати у встановлений строк будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові фронт робіт, передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Судом встановлено, що 05 червня 2014 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4 договір підряду, долучений до матеріалів справи в копії (а.с. 7-8), за умовами якого в пункті 1.1 замовник замовив, а підрядник зобов'язався на свій ризик виконати фронт робіт з реконструкції покрівлі, з облаштування мансардного приміщення шляхом переробки горища, передбачених проектом та дизайнерськими розробками, а так само з облаштування отвору для улаштування сходового хідня, в житловому будинку на вул. Володі Дубініна, 85. Пунктом 1.2 договору передбачено, що замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи згідно підписаних Додатків, які є невід'ємною частиною даного договору. Відповідно до п.1.3 договору найменування, кількість і вартість виконуваних робіт та використовуваних матеріалів визначаються Додатком №1, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.9).

Пунктом 2.2 договору визначено, що вартість робіт згідно з Додатком №1 вказаного договору складає 261193,00 грн. Відповідно до п.2.3 договору оплата робіт, визначених Додатком №1 договору проводиться в три етапи: І етап замовник здійснює передоплату підряднику в сумі 100000,00 грн. протягом трьох календарних днів після підписання договору; ІІ етап замовник оплачує підряднику суму 104202,00 грн., з яких: 97902,00 грн. вартість вікон, 6300,00 грн. монтаж вікон; ІІІ етап замовник оплачує підряднику залишок суми 63291,00 грн. згідно актів виконаних робіт, протягом трьох календарних днів після їх підписання.

За умовами пункту 3.1 договору строк виконання робіт складає 45 календарних днів з моменту підписання договору.

На виконання умов договору відповідачем отримані наступні суми: 05 червня 2014 року 9000,00 грн., 10 червня 2014 року 91000,00 грн., 16 червня 2014 року 35000,00 грн., 28 червня 2014 року 25000,00 грн., 08 липня 2014 року 1500,00 грн., що підтверджується розпискою, представленою позивачем та долученою до матеріалів справи в копії (а.с.10), яка узгоджується з відомостями квитанцій і товарних чеків про розпорядження відповідачем грошовими коштами, яке встановлене в рішенні Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року і доказуванню згідно з ст. 61 ЦПК України у цій справі не підлягає.

Суд, визначаючи згідно з ст. 11 ЦПК України межі розгляду цієї справи, виходить з того, що правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, з яких звернувся позивач до суду, на що звертав увагу судів Пленум Верховного Суду України в п.п. 1, 4, 7 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України № 1775-III від 01.06.2000 «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», чинного на момент укладення спірного договору, під ліцензією розумівся єдиний документ дозвільного характеру державного зразка, який давав засвідчене ним право на зайняття зазначеним в ньому видом господарської діяльності, що відповідно до законодавства підлягає обмеженню, за умови виконання ліцензійних умов протягом визначеного строку її провадження у разі його встановлення Кабінетом Міністрів України.

У виді господарської будівельна діяльність згідно з п. 11 ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону № 1775-III підлягала ліцензуванню відповідно до спеціальних законів. Так, господарська діяльність, пов'язана із створенням будинку і споруд житлово-цивільного призначення включно з реконструкцією, капітальним ремонтом, підлягає ліцензуванню відповідно до ст. 17 Закону України № 687-XIV від 20.05.1999 «Про архітектурну діяльність» з проходженням професійної атестації відповідальними виконавцями окремих робіт.

Господарська діяльність за визначенням ст. 3 ГК України полягає в діяльності у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Єдину державну політику у сфері господарювання та захист економічних і соціальних інтересів окремих споживачів забезпечують засоби державного регулювання, до яких за ст.ст. 12, 14 ГК України віднесене ліцензування, спрямоване на встановлення кваліфікаційних, організаційних, технологічних та інших вимог для провадження певного виду господарської діяльності, складаючи межі спеціальної цивільної правоздатності суб'єкта господарювання.

Відповідно, юридична особа за ч. 3 ст. 91 ЦК України окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, може здійснювати після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії), інакше без відповідного дозволу (ліцензії) вчинений юридичною особою правочин згідно з ст. 227 ЦК України може бути визнаний судом недійсним з обов'язком такої особи відшкодувати шкоду, якщо нею друга сторона була введена в оману щодо права на вчинення такого правочину.

До підприємницької діяльності фізичних осіб згідно з ст. 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, і фізична особа відповідно до ч. 3 ст. 50 цього Кодексу не має права заперечувати, що вона не є підприємцем, якщо ця особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори.

Суд, таким чином, відповідно до ст. 212 ЦПК України дійшов стійкого внутрішнього переконання у замовчуванні ОСОБА_4 на момент укладення спірного договору того факту, що державну реєстрацію підприємницької діяльності він ще не пройшов і відповідну ліцензію не отримав, чим підтримував помилкове припущення ОСОБА_3 про своє право прийняти замовлення з укладенням договору будівельного підряду, ввівши ОСОБА_3 в оману.

На основі з'ясованих в судовому засіданні вад в суб'єкті правочину, вчиненого підрядником за межами його спеціальної цивільної правоздатності суб'єкта господарювання, згідно з ст. 213 ЦПК України належить ухвалити рішення про визнання по суду недійсним договору будівельного підряду з підстав, передбачених ст. 227 ЦК України.

Внаслідок недійсності договору будівельного підряду відповідач згідно з ст. 216 ЦК України зобов'язаний повернути позивачу у натурі все, що він одержав на виконання цього правочину, тобто 161500,00 грн., тоді як позивач від відповідача результат виконаної роботи не одержав.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 209, 214, 215, 218, 222, 88 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Договір підряду, укладений 05 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на проведення комплексу робіт по реконструкції покрівлі, облаштування мансардного приміщення та формування прорізу з улаштуванням сходового маршруту за адресою: м. Дніпро, вул. Володі Дубініна, 85 визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_2) суму передоплати в розмірі 161500,00 грн. (сто шістдесят одна тисяча п?ятсот гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Колесніченко