АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Остапчук Т.В.
№22-ц/796/2984/2017 Доповідач - Борисова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Панченка М.М.

при секретарі: Куркіній І.B.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 35987,70 грн. - основного боргу, інфляційної складової боргу - 18224,40 грн., 3% річних - 2682,94 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що відповідачі користуються в повному обсязі житлово-комунальними послугами, плату за утримання житла та за користування комунальними послугами не вносять, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року позов ТОВ «РАДА 7» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1, ОСОБА_3 відповідно долей на користь ТОВ «РАДА 7» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 35987,70 грн., інфляційні нарахування в розмірі 18224,40 грн., 3% річних в розмірі 2682,94 грн., судовий збір в розмірі 1378 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивач жодним чином не доводить факт його правосуб'єктності ні як балансоутримувача, а ні як управителя будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначає, що позивач ухиляється від обов'язку доведення факту укладення ним договорів з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник ТОВ «РАДА 7» - Зайцев І.Є. проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за надані житлово-комунальні послуги виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право власності від 31.10.2008 року ОСОБА_1 належить 35/100 частини квартири, ОСОБА_3 65/100 частини квартири (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про шлюб відповідач ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с. 119).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі вимоги закону щодо сплати за спожиті житлово-комунальні послуги не виконують у зв'язку з чим утворилася заборгованість за: експлуатаційні послуги та опалення, яка за період з 26.12.2011 року по 31.07.2015 року становить 35087,70 грн., інфляційні втрати в розмірі 18224,40 грн. та 3% річних в розмірі 2682,94 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2015 року скасовано судовий наказ від 19.01.2015 року про стягнення зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Згідно з ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Статтею 162 ЖК УРСР визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно з ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно з ч.1ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Крім того, обов'язком сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення ч.1 ст.11 ЦК України про те, що цивільні права та обов'язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства.

Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України та ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 року №6-110цс12 та відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що відповідачі не сплачують за користування наданими їм комунальними послугами, заборгованість по яких підлягає стягненню в судовому порядку.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини 2 ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 35087,70 грн., інфляційних втрат у розмірі 18224,40 грн. та 3% річних у розмірі 2682,94 грн.

Апеляційна інстанція погоджується також із висновком суду про відсутність підстав для застосування заявленого відповідачем строку позовної давності, оскільки вимоги ТОВ «РАДА 7» з урахуванням їх уточнень пред'явленні в межах такого строку.

Твердження апелянта про те, що ТОВ «РАДА 7» є неналежним позивачем по справі є безпідставними, оскільки позивач є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок і відповідно до Статуту здійснює утримання житлових будинків та прибудинкових територій, предметом діяльності є надання житлово-комунальних послуг (а.с.97-111).

Крім того, згідно договору про передачу на утримання та експлуатаційне обслуговування житлового будинку і прибудинкової території від 01.10.2008 року, ЗАТ «Позняки-Жил-Буд» передало ТОВ «РАДА 7» житловий будинок з метою забезпечення кваліфікованого утримання, ремонту та експлуатаційного обслуговування жилих та нежилих приміщень, інженерного обладнання, належного санітарного стану будинку та прибудинкової території, надання власникам, співвласникам, наймачам, орендарям окремих житлових і нежитлових приміщень послуг за відповідну оплату (а.с.93-96).

Тобто, ТОВ «РАДА 7» у розумінні Закону є належним виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території будинку АДРЕСА_1, що підтверджується розпорядженнями КМДА №2380 від 15.12.2011 року та №591 від 19.06.2015 року про затвердження тарифів на обслуговування даного будинку саме для ТОВ «РАДА 7».

Доводи апеляційної скарги про те, позивач не довів факту укладення ним договорів з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією спростовуються матеріалами справи, зокрема, наданими ТОВ «РАДА 7» договором №521161 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 29.10.2007 року укладеного між ТОВ «РАДА 7» та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (а.с.211-226).

Як роз'яснено в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК.

Разом з тим колегія суддів не може погодитися з викладом резолютивної частини рішення судом першої інстанції, оскільки вказівка про стягнення заборгованості у долях без визначення конкретної суми є неправильним.

А тому колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення з викладенням резолютивної частини рішення в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 23392 грн., інфляційні втрати в розмірі 11845,86 грн., 3% річних в розмірі 1743,91 грн. та судовий збір в розмірі 895,70 грн. та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 12595,70 грн., інфляційні втрати в розмірі 6378,54 грн., 3% річних в розмірі 939,03 грн. та судовий збір в розмірі 482,30 грн.

В силу ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення в частині визначення сум заборгованості та стягнутого судового збору для кожного з відповідачів.

В решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року про стягнення зі ОСОБА_1, ОСОБА_3 відповідно до долей на користь товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 35987 грн. 70 коп., інфляційних втрат в розмірі 18224 грн. 40 коп., 3% річних в розмірі 2682 грн. 94 коп. та судового збору в розмірі 1378 грн. змінити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 23392 грн., інфляційні втрати в розмірі 11845 грн. 86 коп., 3% річних в розмірі 1743 грн. 91 коп. та судовий збір в розмірі 895 грн. 70 коп.

Стягнути зі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 12595 грн. 70 коп., інфляційні втрати в розмірі 6378 грн. 54 коп., 3% річних в розмірі 939 грн. 03 коп. та судовий збір в розмірі 482 грн. 30 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: