Справа № 226/467/17
Провадження № 2/226/251/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

12.10.2017 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретарів судового засідання Пікало К.І., Трифонової І.О.,

представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя і визнання майна особистою власністю,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що у шлюбі з відповідачем вона перебувала з 23.01.2004 по 26.08.2016. Однак фактично з лютого 2002 року і по день реєстрації шлюбу вони мешкали однією сім'єю в квартирі за адресою: м. Димитров, вул. Плєханова, 48/14, де вона була зареєстрована з 22.03.2002. 06.02.2003 в них народилася дочка ОСОБА_5. За час спільного проживання ними придбано перелік майна, в тому числі у 2008 році автомобіль НОМЕР_1, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 45000,00 гривень, меблі, сантехнічні вироби та предмети побуту. Угоди про поділ спільного майна вони не досягли. Декілька разів уточнюючи свої вимоги, позивач остаточно просила суд: встановити факт її проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з лютого 2002 року по 23.01.2004; визнати їхньою з ОСОБА_2 спільною сумісною власністю таке майно загальною вартістю 83815,00 гривень: автомобіль НОМЕР_1, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 45000,00 гривень; постільну білизну двоспальну вартістю 350,00 гривень; простирадла 5шт. вартістю 500,00 гривень; наволочки 6шт. вартістю 600,00 гривень; підковдри 3шт. вартістю 210,00 гривень; рушники великі 3шт. вартістю 150,00 гривень; рушники маленькі 10шт. вартістю 300,00 гривень; подушки 5шт. вартістю 250,00 гривень; простирадло 1шт. 350,00 гривень; ковдри 2шт. вартістю 120,00 гривень; гардину сіру з квітами вартістю 150,00 гривень; килим на стіну 3м*1,5м вартістю 300,00 гривень; штори зелені 2шт. вартістю 150,00 гривень; набір чашок з блюдечками вартістю 200,00 гривень; піали на ніжках 6шт. вартістю 120,00 гривень; тарілки однопорційні 10шт. вартістю 100,00 гривень; виделки 10шт. вартістю 100,00 гривень; ложки столові 10шт. вартістю 100,00 гривень; набір каструль 4шт. вартістю 400,00 гривень; телевізор «LG» вартістю 700,00 гривень; банки 1 л 15шт. вартістю 45,00 гривень; банки 3 л 25шт. вартістю 175,00 гривень; банки 0,5 л 30шт. вартістю 30,00 гривень; банки 2 л 5шт. вартістю 25,00 гривень; банки 1,5 л 5шт. вартістю 20,00 гривень; пральну машинку-напівавтомат вартістю 700,00 гривень; люстру для спальні вартістю 100,00 гривень; вентилятор напільний блакитний вартістю 150,00 гривень; 3 фотоальбоми вартістю 150,00 гривень; принтер вартістю 1600,00 гривень; електрочайник вартістю 360,00 гривень; люстра для зали вартістю 180,00 гривень; чашки 8шт. вартістю 160,00 гривень; каструля алюмінієва 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 2л вартістю 40,00 гривень; ложки чайні 5шт. вартістю 60,00 гривень; соковижималка вартістю 800,00 гривень; килим на підлогу 4м*3м вартістю 350,00 гривень; плед двоспальний вартістю 450,00 гривень; прасувальна дошка вартістю 100,00 гривень; килим на стіну 1м*1,5м вартістю 600,00 гривень; стіл письмовий вартістю 300,00 гривень; холодильник «Норд» вартістю 1200,00 гривень; холодильник «Самсунг» вартістю 6000,00 гривень; компютер вартістю 2000,00 гривень; Wi-fi роутер вартістю 500,00 гривень; гардину блакитну вартістю 100,00 гривень; гардину кухонну 2шт.вартістю 200,00 гривень; килим зелений на підлогу 1,3м*4м вартістю 150,00 гривень; простирадло вартістю 350,00 гривень; підставку під телевізор навісну вартістю 200,00 гривень; дзеркало велике настінне вартістю 200,00 гривень; переноску 1,5м вартістю 70,00 гривень; газовий балон з одноконфорочною піччю вартістю 600,00 гривень; кондиціонер вартістю 2400,00 гривень; телевізор «LG» 42 дюйми вартістю 6000,00 гривень; електронагрівальний бак на 50л вартістю 500,00 гривень, планшет «Номі» вартістю 1000,00 гривень; кухонний куточок вартістю 800,00 гривень; люстру для ванної кімнати вартістю 70,00 гривень; умивальник з тумбою вартістю 1300,00 гривень; унітаз вартістю 700,00 гривень; дзеркало настінне мале вартістю 60,00 гривень; плитку керамічну для ванної кімнати вартістю 900,00 гривень; ванну акрилову кутову вартістю 2000,00 гривень; кухонний гарнітур вартістю 1000,00 гривень. Просила поділити майно, виділивши ОСОБА_2 майно на загальну суму 68170,00 гривень, а саме: автомобіль НОМЕР_1, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 45000,00 гривень; холодильник «Самсунг» вартістю 6000,00 гривень; компютер вартістю 2000,00 гривень; Wi-fi розтер вартістю 500,00 гривень; гардину блакитну вартістю 100,00 гривень; гардину кухонну 2шт.вартістю 200,00 гривень; килим зелений на підлогу 1,3м*4м вартістю 150,00 гривень; простирадло вартістю 350,00 гривень; підставку під телевізор навісну вартістю 200,00 гривень; дзеркало велике настінне вартістю 200,00 гривень; переноску 1,5м вартістю 70,00 гривень; газовий балон з одноконфорочною піччю вартістю 600,00 гривень; кондиціонер вартістю 2400,00 гривень; телевізор «LG» 42 дюйми вартістю 6000,00 гривень; електронагрівальний бак на 50л вартістю 500,00 гривень; умивальник з тумбою вартістю 1300,00 гривень; унітаз вартістю 700,00 гривень; плитку керамічну для ванної кімнати вартістю 900,00 гривень; кухонний гарнітур вартістю 1000,00 гривень. Просила виділити їй майно загальною вартістю 15645,00 гривень, а саме: постільну білизну двоспальну вартістю 350,00 гривень; простирадла 5шт. вартістю 500,00 гривень; наволочки 6шт. вартістю 600,00 гривень; підковдри 3шт. вартістю 210,00 гривень; рушники великі 3шт. вартістю 150,00 гривень; рушники маленькі 10шт. вартістю 300,00 гривень; подушки 5шт. вартістю 250,00 гривень; простирадло 1шт. 350,00 гривень; ковдри 2шт. вартістю 120,00 гривень; гардину сіру з квітами вартістю 150,00 гривень; килим на стіну 3м*1,5м вартістю 300,00 гривень; штори зелені 2шт. вартістю 150,00 гривень; набір чашок з блюдечками вартістю 200,00 гривень; піали на ніжках 6шт. вартістю 120,00 гривень; тарілки однопорційні 10шт. вартістю 100,00 гривень; виделки 10шт. вартістю 100,00 гривень; ложки столові 10шт. вартістю 100,00 гривень; набір каструль 4шт. вартістю 400,00 гривень; телевізор «LG» вартістю 700,00 гривень; банки 1 л 15шт. вартістю 45,00 гривень; банки 3 л 25шт. вартістю 175,00 гривень; банки 0,5 л 30шт. вартістю 30,00 гривень; банки 2 л 5шт. вартістю 25,00 гривень; банки 1,5 л 5шт. вартістю 20,00 гривень; пральну машинку-напівавтомат вартістю 700,00 гривень; люстру для спальні вартістю 100,00 гривень; вентилятор напільний блакитний вартістю 150,00 гривень; 3 фотоальбоми вартістю 150,00 гривень; принтер вартістю 1600,00 гривень; електрочайник вартістю 360,00 гривень; люстра для зали вартістю 180,00 гривень; чашки 8шт. вартістю 160,00 гривень; каструля алюмінієва 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 2л вартістю 40,00 гривень; ложки чайні 5шт. вартістю 60,00 гривень; соковижималка вартістю 800,00 гривень; килим на підлогу 4м*3м вартістю 350,00 гривень; плед двоспальний вартістю 450,00 гривень; прасувальна дошка вартістю 100,00 гривень; килим на стіну 1м*1,5м вартістю 600,00 гривень; стіл письмовий вартістю 300,00 гривень; холодильник «Норд» вартістю 1200,00 гривень; кухонний куточок вартістю 800,00 гривень; ванну акрилову кутову вартістю 2000,00 гривень; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію як різницю між вартістю ? частини спільного майна та вартістю майна, виділеного їй в натурі, в розмірі 26 262,50 гривень.

Відповідачем ОСОБА_2 предявлено до суду зустрічний позов до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою власністю, де зазначено, що не все те майно, яке просить поділити позивач, є спільною власністю подружжя. Серед вказаного нею переліку наявне майно, яке він набув у власність ще до шлюбу з ОСОБА_4, і він вважає це майно своєю особистою власністю. Уточнивши позовні вимоги, остаточно просив суд визнати їхньою спільною сумісною власністю таке майно: автомобіль НОМЕР_1, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 45000,00 гривень; постільну білизну двоспальну вартістю 350,00 гривень; простирадла 5шт. вартістю 500,00 гривень; наволочки 6шт. вартістю 600,00 гривень; підковдри 3шт. вартістю 210,00 гривень; рушники великі 3шт. вартістю 150,00 гривень; рушники маленькі 10шт. вартістю 300,00 гривень; подушки 5шт. вартістю 250,00 гривень; простирадло 1шт. 350,00 гривень; ковдри 2шт. вартістю 120,00 гривень; гардину сіру з квітами вартістю 150,00 гривень; килим на стіну 3м*1,5м вартістю 300,00 гривень; штори зелені 2шт. вартістю 150,00 гривень; набір чашок з блюдечками вартістю 200,00 гривень; піали на ніжках 6шт. вартістю 120,00 гривень; тарілки однопорційні 10шт. вартістю 100,00 гривень; виделки 10шт. вартістю 100,00 гривень; ложки столові 10шт. вартістю 100,00 гривень; набір каструль 4шт. вартістю 400,00 гривень; телевізор «LG» вартістю 700,00 гривень; банки 1 л 15шт. вартістю 45,00 гривень; банки 3 л 25шт. вартістю 175,00 гривень; банки 0,5 л 30шт. вартістю 30,00 гривень; банки 2 л 5шт. вартістю 25,00 гривень; банки 1,5 л 5шт. вартістю 20,00 гривень; пральну машинку-напівавтомат вартістю 700,00 гривень; люстру для спальні вартістю 100,00 гривень; вентилятор напільний блакитний вартістю 150,00 гривень; 3 фотоальбоми вартістю 150,00 гривень; принтер вартістю 600,00 гривень; електрочайник вартістю 360,00 гривень; люстра для зали вартістю 180,00 гривень; чашки 8шт. вартістю 160,00 гривень; каструля алюмінієва 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 2л вартістю 40,00 гривень; ложки чайні 5шт. вартістю 60,00 гривень; соковижималка вартістю 800,00 гривень; килим на підлогу 4м*3м вартістю 350,00 гривень; ДВД-програвач вартістю 250,00 гривень; плед двоспальний вартістю 450,00 гривень; прасувальна дошка вартістю 100,00 гривень; килим на стіну 1м*1,5м вартістю 600,00 гривень; Wi-fi роутер вартістю 500,00 гривень; гардину блакитну вартістю 100,00 гривень; гардину кухонну 2шт.вартістю 200,00 гривень; килим зелений на підлогу 1,3м*4м вартістю 150,00 гривень; простирадло вартістю 350,00 гривень; підставку під телевізор навісну вартістю 200,00 гривень; дзеркало велике настінне вартістю 200,00 гривень; переноску 1,5м вартістю 70,00 гривень; газовий балон з одноконфорочною піччю вартістю 600,00 гривень; кондиціонер вартістю 2400,00 гривень; телевізор «LG» 42 дюйми вартістю 6000,00 гривень; електронагрівальний бак на 50л вартістю 500,00 гривень, планшет «Номі» вартістю 1000,00 гривень. Просив поділити сумісне майно подружжя і виділити йому автомобіль НОМЕР_1, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 45000,00 гривень; виділити ОСОБА_4 все інше майно, визначене вище у переліку. Крім того, просив визнати його особистою власністю таке майно: письмовий стіл вартістю 300,00 гривень; пилосос «Ракета» вартістю 600,00 гривень; жалюзі на вікна 3шт. вартістю 600,00 гривень; багети на вікна 5шт.вартістю 200,00 гривень; кухонний куточок вартістю 800,00 гривень; вази кришталеві 2шт. вартістю 140,00 гривень; піч електричну «Мрія» вартістю 350,00 гривень; вентилятор напільний білий вартістю 150,00 гривень; люстру для ванної кімнати вартістю 70,00 гривень; умивальник з тумбою вартістю 1300,00 гривень; унітаз вартістю 700,00 гривень; дзеркало настінне мале вартістю 60,00 гривень; плитку керамічну для ванної кімнати вартістю 900,00 гривень; ванну акрилову кутову вартістю 2000,00 гривень; кухонний гарнітур вартістю 1000,00 гривень; табурети 3шт.вартістю 150,00 гривень; набір м'яких меблів вартістю 1500,00 гривень; комод вартістю 600,00 гривень; бра вартістю 100,00 гривень.

В судових засіданнях позивач ОСОБА_4 підтримала свої позовні вимоги, вимоги зустрічного позову не визнала та пояснила таке. З відповідачем вони почали зустрічатися у 2001 році, 14.02.2002 він купив квартиру і вони жили там разом, робили ремонт, поступово придбавали все у дім. 06.02.2003 в них народилася дочка, але офіційно вступили до шлюбу вони лише 23.01.2004. Вона була раніше у шлюбі з ОСОБА_6 з 1994 року, але не памятає, коли вони розірвали шлюб. Не може пояснити, чому у свідоцтві про народження дочки ОСОБА_7 вписаний батьком ОСОБА_6, хоча її справжній батько ОСОБА_4. У 2002 році вони з відповідачем придбали кухонний гарнітур, а кухонний куточок пізніше. Автомобіль вони придбали разом у 2008 році. Також вже під час спільного життя робили ремонт у ванній кімнаті, придбавали обладнання для неї. Це було, коли спільна дочка вже підросла. Унітаз і плітку придбавали у 2007 році. Спільним коштом у 2011 році купили холодильник «Самсунг» і телевізор «LG». Холодильник «Норд» придбали для них друзі. Кухонний куточок купили восени 2009 року. Коли відповідач тільки купив квартиру, вона була лише частково придатна для життя, коли робили ремонт, то жили в с. Миролюбівці, потім вона зі старшою дочкою переїхала до квартири відповідача. Наразі все майно, перелічене в її позові від постільної білизни до холодильника «Норд» знаходиться у неї, вона його вивезла. Коли 07.06.2017 прийшла до квартири за майном, вже не побачила компютера, нових холодильника і телевізора, нового паласу, вважає, що відповідач спеціально сховав це майно, але довести його наявність їй нічим. Він казав, що продав компютер, а телевізор і холодильник вийшли з ладу внаслідок перепаду напруги. Взагалі в неї немає жодних документів про придбання ними будь-якого майна під час спільного проживання, вона не думала, що прийдеться ділити майно. Просила суд задовольнити її вимоги, а у вимогах відповідача відмовити. В подальшому надала суду заяву розглядати справу без її участі.

Представник позивача ОСОБА_8 в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги ОСОБА_4 та просила задовольнити їх, а вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 не визнала та просила в їхньому задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги ОСОБА_4 визнав частково, свої підтримав. Пояснив, що квартиру він придбав у 2001 році, документально це оформив у 2002. Ремонт у квартирі тривав до літа 2002, і під час ремонту вони з позивачем в квартирі не жили. З переліком майна, вказаним позивачем, він згоден, крім тих позицій, які зазначив у позові як особисту власність. Ціна автомобіля у 2008 році сягала 32000,00 гривень саме стільки він заплатив за авто продавцеві. З урахуванням вкладень в нього газобалонне обладнання, оформлення документів тощо, він згоден на оцінку автомобіля в 40000,00 гривень максимум. Кухонний гарнітур і куточок він придбав сам у 2002. Так само й ремонт в ванній кімнаті був виконаний у 2002, всі речі для цього він також придбав сам, тому не визнає це майно спільним. Разом з ОСОБА_4 вони мешкали з лютого 2003 року, з народження дочки. До цього він жив по вул. Донській у батька, а вона у матері в с. Миролюбівці. Між ними була домовленість, що він все зробить у квартирі, а вона вже хазяйкою приїде. Влітку 2016 згоріли нові холодильник і телевізор, вони не підлягали ремонту, тоді була гроза і погоріло майно й у сусідів. Він віддав це майно циганям на запчастини, документів немає. Компютер він продав, щоб відремонтувати машину. Пропонував доньці його забрати, але та відмовилася. Вай-фай роутер знаходиться у старшої дочки позивача, яка навчається у м. Бахмуті. Він згоден, щоб йому був виділений автомобіль, підставка під телевізор, газовий балон з піччю, кондиціонер, щось з речей побуту. Компенсацію позивачеві в сумі 26 тисяч він платити не згоден, коли пропонував розумну суму, вона відмовилася, а тепер він взагалі не хоче. Коли народилася їхня спільна дочка, позивач була у шлюбі з ОСОБА_6, тому дитину записали на ОСОБА_6 і він вирішував потім питання щодо свого батьківства. Він дійсно зареєстрував позивача у квартирі в 2002, але виключно за її проханням, вона там не жила. Просив вирішити спір між ними на розсуд суду, справедливо.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримав у судовому засіданні позицію свого довірителя.

За клопотанням сторін в судових засіданнях опитані свідки, які пояснили таке.

Свідок ОСОБА_9, сестра ОСОБА_4, показала, що сторони почали свої відносини у 2000-2001, в 2002 купили квартиру, де проживали з січня, а в березні позивач там прописалася, в лютому 2003 народилася їхня дочка. З 2002 року ОСОБА_4 спільно все придбавали у квартиру. З квітня по травень 2003 року її дочка жила в їх родині, оскільки вона поїхала працювати до с. Улянівки, а дочка навчалася в м. Димитрові. Тоді вони придбали кухонний гарнітур. Ремонт у ванній кімнаті робився у 2011 році, купили кахлі і унітаз, потім умивальник, дзеркало, ванну. Кухонний куточок придбали у 2009. Вона особисто вперше потрапила у квартиру, коли народилася дочка сторін ОСОБА_5. В квартирі вже був кухонний гарнітур. Ванна і унітаз на той час були старі, ніякого ремонту не було.

Свідок ОСОБА_10 показала, що також є сестрою позивача. Вона чітко памятає, що кухонний куточок сестра з чоловіком придбали у 2009 році, оскільки тоді вона народила сина і попросила сестру відсвяткувати його хрестини у них вдома. Памятає, що під час її вагітності куточку не було, а на хрестинах він вже був. Ремонт у ванній кімнаті робився в 2011 році, тоді ж були придбані кахлі, сантехніка, дзеркало. В 2006-2007 роках вона жила в квартирі ОСОБА_4, на той час був старий ремонт. В інші періоди у сестри бувала часто, памятає, що в 2003 році вони лише клеїли шпалери, фарбували вікна, ремонт у ванній не робили. Останні придбання подружжя холодильник і телевізор.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є сусідкою відповідача, знайома з ним з початку 2000-х років, коли він купив квартиру. Вона добре спілкувалася з колишньою господаркою квартири Сусловою, часто бувала в неї вдома, достовірно знає, що на момент купівлі-продажу квартири квартира була така, яка вона здавалася у 1955 році ті ж сині панелі у коридорі, унітаз зі шнурком, все радянське. ОСОБА_2 активно робив ремонт, навіть її чоловік, який помер у 2004 році, допомагав йому робити проводку. Виламувалися простінки, робилося перепланування квартири. Ремонт тривав десь півроку, відповідач не жив у квартирі. Було зроблено: шпалери, кахлі, сантехніка. Речі завозилися поступово, було літо 2002 року, вони із сусідами бачили шафи, холодильники, кухонний гарнітур. К зимі з'явилася позивач, вагітна, стала мешкати у квартирі, так і мешкала до 2016 року. Десь у квітні-травні 2016 року ОСОБА_4 зібрала речі і поїхала. У серпні 2016 року була велика гроза, в їхньому будинку був перепад напруги, у неї згоріли компютер і тен. ОСОБА_4 казав, що в нього також погоріла техніка холодильник і телевізор.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона мешкає у будинку №47 по вул. Плеханова в м. Мирнограді, який розташований навпроти будинку №48, де живуть ОСОБА_4. В полі її зору їхні вікна, вона дуже допитлива і завжди цікавиться життям інших. Світло у квартирі почало горіти наприкінці зими, а весною 2002 року ОСОБА_4 вже мила вікна, виносила сміття, вона бачила її систематично. Вони робили ремонт, клеїли шпалери. Стіни ламали, коли меншій дочці було 1,5-2 роки. Вона постійно заглядала до них у вікна. Ванна кімната у вікна не видна, вхід до підїзду також з іншої сторони, тому вона не знає, коли робили ремонт у ванній та коли і які меблі завозилися у квартиру.

Свідок ОСОБА_13 показала, що з ОСОБА_2 вона знайома з кінця 90-х років, перебувала у близьких стосунках з 2000 року, вони зустрічалися. В 2002 році він купив квартиру на вул. Плеханова, вона ходила туди одного разу, начебто, у березні. В квартирі вже велися ремонтні роботи, ОСОБА_2 поєднував кухню і ванну кімнату, ламав простінки. Сантехніка була демонтована. Коли він робив ремонт, а робив він сам, то ночував у неї, це весна-літо 2002 року. Влітку у спільній компанії вона побачила ОСОБА_4, потім восени дізналася, що ОСОБА_2 прописав ОСОБА_4 у квартирі, після чого розірвала з ним стосунки. Восени 2002 року ОСОБА_2 і ОСОБА_4 ще не жили разом.

Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, що 23.01.2004 відділом ДРАЦС РС Димитровського МУЮ у Донецькій області за актовим записом №14 було зареєстровано шлюб між позивачем ОСОБА_4 і відповідачем ОСОБА_2 При цьому на момент укладення шлюбу у сторін вже була спільна дитина ОСОБА_5, яка народилася 06.02.2003.

Предметом позовних вимог ОСОБА_4, серед іншого, є встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 у період з лютого 2002 року по день реєстрації шлюбу 23.01.2004.

Так, згідно з ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 17.02.2003, яке набуло законної сили 18.03.2003, розірвано шлюб між ОСОБА_14 і ОСОБА_6. Отже, до 18.03.2003 позивач перебувала в іншому шлюбі, тому, навіть не зважаючи на покази свідків, факт спільного проживання сторін без шлюбу з метою подальшого поділу майна, придбаного у цій період, до 18.03.2003 не може бути встановленим.

Відповідачем визнається факт спільного проживання з позивачем з моменту народження їхньої спільної дитини 06.02.2003, тобто, ОСОБА_2 не заперечує свого спільного проживання з позивачем станом на 18.03.2003. Таким чином, саме з цього часу підлягає встановленню факт спільного проживання позивача і відповідача без шлюбу і до дня реєстрації шлюбу 23.01.2004.

Що стосується вимог про розподіл спільного майна подружжя, заявлених і в первісному, і в зустрічному позовах, то, вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1 і ч.2 ст.71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч.4 ст.71 СК України).

Згідно з вимогами п.п.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями п.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Так, сторонами визнана наявність і вартість певного переліку майна, вказаного як в первісних, так і в зустрічних позовних вимогах, тому ці обставини не підлягають доказуванню у справі.

В той самий час, є наявним майно, щодо якого заперечується як сам факт його існування на момент поділу, є майно, щодо якого заперечується його належність до спільного майна подружжя, і майно, вартість якого сторонами не узгоджена.

Так, сторонами визнано факт придбання відповідачем у 2008 році, тобто у період шлюбу, автомобіля НОМЕР_1, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, обєм двигуна 2285 см3. Позивачем вартість даного автомобіля визначена як 45000,00 гривень, з якою не погоджується відповідач. На спростування цього ОСОБА_2 надана судові розписка ОСОБА_15 від 20.11.2008, в якій зазначено, що останнім від ОСОБА_2 отримані грошові кошти за автомобіль НОМЕР_1, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, в сумі 32000,00 гривень. Крім того, відповідач вказав, що додатково ним були витрачені кошти на дообладнання придбаного автомобіля газобалонним устаткуванням, документальне оформлення тощо, і загалом вартість автомобіля не може сягати 40000,00 гривень. Спростовуючи доводи відповідача про вартість авто, позивач ОСОБА_4 не надала суду належних і допустимих доказів, що вартість автомобіля більша за визнані відповідачем 40000,00 гривень, сторони не скористалися правом, розясненим їм судом, щодо призначення автотоварознавчої експертизи у справі, тому, вирішуючи спір, суд виходить з вартості автомобіля як 40000,00 гривень, яка визнана відповідачем.

Спірною у справі також є наявність на момент поділу майна холодильнику «Самсунг», телевізору «LG», wi-fi роутеру та компютеру, марки та моделі яких сторонами не вказані. За поясненнями відповідача, підтвердженими показами свідка ОСОБА_11, у серпні 2016 року внаслідок перепаду напруги була виведена з ладу техніка мешканців будинку, в т.ч. і відповідача холодильник і телевізор. Відповідачем вказано, що ця техніка не підлягала ремонту і була віддана ним на запчастини. Позивачем повідомлено, що коли вона в червні 2017 року потрапила до квартири, холодильника і телевізора там не було. Доказів, які б спростовували відомості відповідача, позивачем не надано. Те, що відповідач навмисно вивіз з квартири майно, щоб не ділити його, є припущенням позивача, яке нічим не підтверджене. Таким чином, вказане майно не підлягає поділу внаслідок недоведення його наявності.

Так само недоведеною є наявність компютеру і wi-fi роутеру на момент поділу майна. Як вказує ОСОБА_2, компютер був проданий ним ще в грудні 2016 року, оскільки був йому не потрібен. Він пропонував забрати компютер дочці, але та відмовилася, тому він продав його і отримані кошти витратив на ремонт автомобіля. Щодо wi-fi роутеру, то сторонами не заперечена його наявність, але і позивач, і відповідач не підтверджують наявність роутера на момент розподілу майна у себе. Як вказав ОСОБА_2, роутер забрала дочка ОСОБА_4 від першого шлюбу, і ОСОБА_4 в судовому засіданні цю обставину не заперечила, вказавши, що, можливо, це так. Таким чином, компютер і wi-fi роутер також не підлягають поділу внаслідок недоведення їхньої наявності.

Що стосується кухонного гарнітуру, кухонного куточку та всього вмісту ванної кімнати (кахлі, умивальник з тумбою, унітаз, ванна кутова, дзеркало), то їхня наявність та вартість сторонами визнана. В той самий час, позивач вказує, що майно придбане під час спільного проживання з ОСОБА_2 за спільні кошти, а відповідачем стверджується, що вказане майно було придбано ним самостійно до шлюбу з позивачем. Вирішуючи питання правового режиму майна в контексті встановлених судом фактичних шлюбних відносин сторін з 18.03.2003, суд виходить з показів свідків, оскільки інших доказів часу придбання майна сторонами не надавалося.

Так, про наявність кухонного гарнітуру у 2002 році вказує ОСОБА_2 і такі твердження отримані і від позивача ОСОБА_4, яка, наполягаючи на шлюбних відносинах з 2002 року також вказувала на придбання ними гарнітуру саме тоді. Крім того, ці відомості узгоджуються і з показами свідка ОСОБА_9, яка вказує на наявність гарнітуру при народженні дочки сторін у лютому 2003 року, тобто, до 18.03.2003; і свідка ОСОБА_11, яка у дворі спостерігала, як ОСОБА_2 привіз меблі, в тому числі і гарнітур, після ремонту в 2002 році. Таким чином, суд вбачає, що це майно не є спільною власністю подружжя, а є особистою власністю ОСОБА_2

В той самий час показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтверджуються посилання позивача на придбання подружжям у 2009 році кухонного куточку, здійснення ремонту ванної кімнати та її наповнення складовими частинами. Як зазначено вказаними свідками і підтверджено відповідачем ОСОБА_2 на запитання суду, вказані свідки часто бували в квартирі, ОСОБА_10 навіть проживала там певний період часу, як і дочка ОСОБА_9, тому свідчення вказаних осіб суд бере до уваги як достовірні і такі, що не спростовані іншими доказами. Свідчення ОСОБА_11 щодо здійснення ремонту ванної кімнати одразу після придбання квартири суд не може використати як доказ у справі, оскільки при поясненнях свідок повідомила, що про це знає зі слів чоловіка, який допомагав ОСОБА_2 з ремонтом. Враховуючи повідомлену свідком інформацію про смерть чоловіка в 2004 році, суд відкидає її покази з вказаного питання, оскільки вони відомі зі слів іншої особи і не можуть бути перевірені. Покази свідка ОСОБА_13 щодо часу ремонту у ванній кімнаті суд також не може врахувати на користь тверджень відповідача, оскільки, як вказала сама свідок, в квартирі вона була всього один раз, бачила, що йде ремонт і демонтована сантехніка, однак не бачила кінцевого результату ремонту, нових матеріалів тощо. Розірвавши відносини з відповідачем восени 2002 року, свідок не була обізнана про подальше життя ОСОБА_2 загалом та, зокрема, про час завершення ними ремонту квартири в повному обсязі та придбання речей.

Отже, суд дійшов висновку, що придбання подружжям кухонного куточку та всього вмісту ванної кімнати (кахлі, умивальник з тумбою, унітаз, ванна кутова, дзеркало) відбулося після 18.03.2003, вказане майно є спільним майном подружжя і, відповідно, підлягає поділу.

Що стосується холодильнику «Норд» і письмового столу, які ОСОБА_2 первісно просив визнати його особистою власністю, то в судовому засіданні ним повідомлено, що він не заперечує проти визнання цього майна власністю подружжя, більш того, вже передав його позивачеві, що підтверджено представником позивача.

Таким чином, спільною сумісною власністю подружжя належить визнати таке майно: автомобіль НОМЕР_1, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, обєм двигуна 2285 см3; постільну білизну двоспальну вартістю 350,00 гривень; простирадла 5шт. вартістю 500,00 гривень; наволочки 6шт. вартістю 600,00 гривень; підковдри 3шт. вартістю 210,00 гривень; рушники великі 3шт. вартістю 150,00 гривень; рушники маленькі 10шт. вартістю 300,00 гривень; подушки 5шт. вартістю 250,00 гривень; простирадло 1шт. 350,00 гривень; ковдри 2шт. вартістю 120,00 гривень; гардину сіру з квітами вартістю 150,00 гривень; килим на стіну 3м*1,5м вартістю 300,00 гривень; штори зелені 2шт. вартістю 150,00 гривень; набір чашок з блюдечками вартістю 200,00 гривень; піали на ніжках 6шт. вартістю 120,00 гривень; тарілки однопорційні 10шт. вартістю 100,00 гривень; виделки 10шт. вартістю 100,00 гривень; ложки столові 10шт. вартістю 100,00 гривень; набір каструль 4шт. вартістю 400,00 гривень; телевізор «LG» вартістю 700,00 гривень; банки 1 л 15шт. вартістю 45,00 гривень; банки 3 л 25шт. вартістю 175,00 гривень; банки 0,5 л 30шт. вартістю 30,00 гривень; банки 2 л 5шт. вартістю 25,00 гривень; банки 1,5 л 5шт. вартістю 20,00 гривень; пральну машинку-напівавтомат вартістю 700,00 гривень; люстру для спальні вартістю 100,00 гривень;

вентилятор напільний блакитний вартістю 150,00 гривень; 3 фотоальбоми вартістю 150,00 гривень; принтер вартістю 1600,00 гривень; електрочайник вартістю 360,00 гривень; люстра для зали вартістю 180,00 гривень; чашки 8шт. вартістю 160,00 гривень; каструля алюмінієва 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 2л вартістю 40,00 гривень; ложки чайні 5шт. вартістю 60,00 гривень; соковижималка вартістю 800,00 гривень; килим на підлогу 4м*3м вартістю 350,00 гривень; плед двоспальний вартістю 450,00 гривень; прасувальна дошка вартістю 100,00 гривень; килим на стіну 1м*1,5м вартістю 600,00 гривень; стіл письмовий вартістю 300,00 гривень; холодильник «Норд» вартістю 1200,00 гривень; гардину блакитну вартістю 100,00 гривень; гардину кухонну 2шт.вартістю 200,00 гривень; килим зелений на підлогу 1,3м*4м вартістю 150,00 гривень; простирадло вартістю 350,00 гривень; підставку під телевізор навісну вартістю 200,00 гривень; дзеркало велике настінне вартістю 200,00 гривень; переноску 1,5м вартістю 70,00 гривень; газовий балон з одноконфорочною піччю вартістю 600,00 гривень; кондиціонер вартістю 2400,00 гривень; електронагрівальний бак на 50л вартістю 500,00 гривень, планшет «Номі» вартістю 1000,00 гривень; кухонний куточок вартістю 800,00 гривень; люстру для ванної кімнати вартістю 70,00 гривень; умивальник з тумбою вартістю 1300,00 гривень; унітаз вартістю 700,00 гривень; дзеркало настінне мале вартістю 60,00 гривень; плитку керамічну для ванної кімнати вартістю 900,00 гривень; ванну акрилову кутову вартістю 2000,00 гривень.

Розподіляючи спільне майно подружжя, суд враховує позиції сторін, фактичну наявність майна на час його поділу у позивача або відповідача, принцип рівності часток і інтересів подружжя та їхньої дитини, яка після розірвання шлюбу залишилася мешкати з позивачем.

Виходячи з викладеного, суд вважає за доцільне виділити ОСОБА_4 узгоджене сторонами та фактично перебуваючи у користуванні позивача майно, а саме: постільну білизну двоспальну вартістю 350,00 гривень; простирадла 5шт. вартістю 500,00 гривень; наволочки 6шт. вартістю 600,00 гривень; підковдри 3шт. вартістю 210,00 гривень; рушники великі 3шт. вартістю 150,00 гривень; рушники маленькі 10шт. вартістю 300,00 гривень; подушки 5шт. вартістю 250,00 гривень; простирадло 1шт. 350,00 гривень; ковдри 2шт. вартістю 120,00 гривень; гардину сіру з квітами вартістю 150,00 гривень; килим на стіну 3м*1,5м вартістю 300,00 гривень; штори зелені 2шт. вартістю 150,00 гривень; набір чашок з блюдечками вартістю 200,00 гривень; піали на ніжках 6шт. вартістю 120,00 гривень; тарілки однопорційні 10шт. вартістю 100,00 гривень; виделки 10шт. вартістю 100,00 гривень; ложки столові 10шт. вартістю 100,00 гривень; набір каструль 4шт. вартістю 400,00 гривень; телевізор «LG» вартістю 700,00 гривень; банки 1 л 15шт. вартістю 45,00 гривень; банки 3 л 25шт. вартістю 175,00 гривень; банки 0,5 л 30шт. вартістю 30,00 гривень; банки 2 л 5шт. вартістю 25,00 гривень; банки 1,5 л 5шт. вартістю 20,00 гривень; пральну машинку-напівавтомат вартістю 700,00 гривень; люстру для спальні вартістю 100,00 гривень; вентилятор напільний блакитний вартістю 150,00 гривень; 3 фотоальбоми вартістю 150,00 гривень; принтер вартістю 1600,00 гривень; електрочайник вартістю 360,00 гривень; люстра для зали вартістю 180,00 гривень; чашки 8шт. вартістю 160,00 гривень; каструля алюмінієва 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 2л вартістю 40,00 гривень; ложки чайні 5шт. вартістю 60,00 гривень; соковижималка вартістю 800,00 гривень; килим на підлогу 4м*3м вартістю 350,00 гривень; плед двоспальний вартістю 450,00 гривень; прасувальна дошка вартістю 100,00 гривень; килим на стіну 1м*1,5м вартістю 600,00 гривень; стіл письмовий вартістю 300,00 гривень; холодильник «Норд» вартістю 1200,00 гривень; планшет «Номі» вартістю 1000,00 гривень; всього на загальну суму 13845,00 гривень.

Відповідачеві ОСОБА_2 належить виділити узгоджене сторонами і фактично перебуваючи у його користуванні майно, а саме: гардину блакитну вартістю 100,00 гривень; гардину кухонну 2шт.вартістю 200,00 гривень; килим зелений на підлогу 1,3м*4м вартістю 150,00 гривень; простирадло вартістю 350,00 гривень; підставку під телевізор навісну вартістю 200,00 гривень; дзеркало велике настінне вартістю 200,00 гривень; переноску 1,5м вартістю 70,00 гривень; газовий балон з одноконфорочною піччю вартістю 600,00 гривень; кондиціонер вартістю 2400,00 гривень; електронагрівальний бак на 50л вартістю 500,00 гривень.

Крім того, відповідачеві ОСОБА_2 суд вважає за необхідне виділити кухонний куточок вартістю 800,00 гривень; люстру для ванної кімнати вартістю 70,00 гривень; умивальник з тумбою вартістю 1300,00 гривень; унітаз вартістю 700,00 гривень; дзеркало настінне мале вартістю 60,00 гривень; плитку керамічну для ванної кімнати вартістю 900,00 гривень; ванну акрилову кутову вартістю 2000,00 гривень, виходячи з співмірної загальної вартості виділеного сторонам майна щодо кожної частини, фактичної наявності цього майна на цей час у користуванні відповідача а також з того, що передавати позивачеві, як вона того просить, ванну акрилову кутову є недоцільним, оскільки це потребує її демонтажу та, відповідно, часткового руйнування цілісної конструкції ванної кімнати. Таким чином, відповідачеві виділяється майно на загальну суму 10600,00 гривень.

Враховуючи принцип рівності часток та факт проживання дитини з позивачем, суд вважає, що грошова різниця у 3245,00 гривень між вартістю частин майна подружжя, які виділяються, на користь ОСОБА_4, не підлягає компенсуванню нею половини цієї суми відповідачеві.

Крім того, суд визнає особистою власністю ОСОБА_2 таке майно: пилосос «Ракета» вартістю 600,00 гривень; жалюзі на вікна 3шт. вартістю 600,00 гривень; багети на вікна 5шт.вартістю 200,00 гривень; вази кришталеві 2шт. вартістю 140,00 гривень; електропіч «Мрія» вартістю 350,00 гривень; вентилятор напільний білий вартістю 150,00 гривень; кухонний гарнітур вартістю 1000,00 гривень; табурети 3шт.вартістю 150,00 гривень; набір м'яких меблів вартістю 1500,00 гривень; комод вартістю 600,00 гривень; бра вартістю 100,00 гривень. Такий висновок суду базується на встановленій в судовому засіданні належності кухонного гарнітуру ОСОБА_2 до початку шлюбних відносин з ОСОБА_4 і незапереченнях позивача щодо належності іншого майна з переліку до особистої власності відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача компенсації в сумі 26252,50 гривень та виділення ОСОБА_2 автомобіля НОМЕР_1, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, суд зазначає таке.

Присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст.365 ЦК України. Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України, частиною другою якої передбачено, що у випадку якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

При цьому слід також врахувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що зобов'язують суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від іншого співвласника грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити таке: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Згідно із ч.5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У пункті 25 Постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4 і 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли жоден з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-2811цс15 від 30.03.2016, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до наведеного вище, спір між сторонами у справі підлягає вирішенню шляхом визнання ідеальних часток подружжя в спірному майні без його реального поділу і залишення майна в їх спільній частковій власності, у зв'язку з чим належить розподілити автомобіль НОМЕР_1, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, шляхом визнання права власності за кожною із сторін на ідеальну частку у майні, тобто по 1/2 частині кожному.

Згідно зі ст.88 ПК України судові витрати присуджуються сторонам пропорційно до задоволених за первісним і зустрічним позовами позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,57,60,61,88,212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя і визнання майна особистою власністю задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 18.03.2003 по 23.01.2004 ОСОБА_4 з ОСОБА_2.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_1, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, обєм двигуна 2285 см3.

Розділити автомобіль НОМЕР_1, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, шляхом визнання права власності за кожною із сторін на ідеальну частку у майні.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_2 таке майно:

-постільну білизну двоспальну вартістю 350,00 гривень;

-простирадла 5шт. вартістю 500,00 гривень;

-наволочки 6шт. вартістю 600,00 гривень;

-підковдри 3шт. вартістю 210,00 гривень;

-рушники великі 3шт. вартістю 150,00 гривень;

-рушники маленькі 10шт. вартістю 300,00 гривень;

-подушки 5шт. вартістю 250,00 гривень;

-простирадло 1шт. 350,00 гривень;

-ковдри 2шт. вартістю 120,00 гривень;

-гардину сіру з квітами вартістю 150,00 гривень;

-килим на стіну 3м*1,5м вартістю 300,00 гривень;

-штори зелені 2шт. вартістю 150,00 гривень;

-набір чашок з блюдечками вартістю 200,00 гривень;

-піали на ніжках 6шт. вартістю 120,00 гривень;

-тарілки однопорційні 10шт. вартістю 100,00 гривень;

-виделки 10шт. вартістю 100,00 гривень;

-ложки столові 10шт. вартістю 100,00 гривень;

-набір каструль 4шт. вартістю 400,00 гривень;

-телевізор «LG» вартістю 700,00 гривень;

-банки 1 л 15шт. вартістю 45,00 гривень;

-банки 3 л 25шт. вартістю 175,00 гривень;

-банки 0,5 л 30шт. вартістю 30,00 гривень;

-банки 2 л 5шт. вартістю 25,00 гривень;

-банки 1,5 л 5шт. вартістю 20,00 гривень;

-пральну машинку-напівавтомат вартістю 700,00 гривень;

-люстру для спальні вартістю 100,00 гривень;

-вентилятор напільний блакитний вартістю 150,00 гривень;

-3 фотоальбоми вартістю 150,00 гривень;

-принтер вартістю 1600,00 гривень;

-електрочайник вартістю 360,00 гривень;

-люстра для зали вартістю 180,00 гривень;

-чашки 8шт. вартістю 160,00 гривень;

-каструля алюмінієва 3л вартістю 50,00 гривень;

-каструля 3л вартістю 50,00 гривень;

-каструля 2л вартістю 40,00 гривень;

-ложки чайні 5шт. вартістю 60,00 гривень;

-соковижималка вартістю 800,00 гривень;

-килим на підлогу 4м*3м вартістю 350,00 гривень;

-плед двоспальний вартістю 450,00 гривень;

-прасувальна дошка вартістю 100,00 гривень;

-килим на стіну 1м*1,5м вартістю 600,00 гривень;

-стіл письмовий вартістю 300,00 гривень;

-холодильник «Норд» вартістю 1200,00 гривень;

-гардину блакитну вартістю 100,00 гривень;

-гардину кухонну 2шт.вартістю 200,00 гривень;

-килим зелений на підлогу 1,3м*4м вартістю 150,00 гривень;

-простирадло вартістю 350,00 гривень;

-підставку під телевізор навісну вартістю 200,00 гривень;

-дзеркало велике настінне вартістю 200,00 гривень;

-переноску 1,5м вартістю 70,00 гривень;

-газовий балон з одноконфорочною піччю вартістю 600,00 гривень;

-кондиціонер вартістю 2400,00 гривень;

-електронагрівальний бак на 50л вартістю 500,00 гривень,

-планшет «Номі» вартістю 1000,00 гривень;

-кухонний куточок вартістю 800,00 гривень;

-люстру для ванної кімнати вартістю 70,00 гривень;

-умивальник з тумбою вартістю 1300,00 гривень;

-унітаз вартістю 700,00 гривень;

-дзеркало настінне мале вартістю 60,00 гривень;

-плитку керамічну для ванної кімнати вартістю 900,00 гривень;

-ванну акрилову кутову вартістю 2000,00 гривень,

всього на загальну суму 24445,00 гривень.

Виділити в порядку розподілу майна подружжя ОСОБА_16 таке майно:

-гардину блакитну вартістю 100,00 гривень;

-гардину кухонну 2шт.вартістю 200,00 гривень;

-килим зелений на підлогу 1,3м*4м вартістю 150,00 гривень;

-простирадло вартістю 350,00 гривень;

-підставку під телевізор навісну вартістю 200,00 гривень;

-дзеркало велике настінне вартістю 200,00 гривень;

-переноску 1,5м вартістю 70,00 гривень;

-газовий балон з одноконфорочною піччю вартістю 600,00 гривень;

-кондиціонер вартістю 2400,00 гривень;

-електронагрівальний бак на 50л вартістю 500,00 гривень;

-кухонний куточок вартістю 800,00 гривень;

-люстру для ванної кімнати вартістю 70,00 гривень;

-умивальник з тумбою вартістю 1300,00 гривень;

-унітаз вартістю 700,00 гривень;

-дзеркало настінне мале вартістю 60,00 гривень;

-плитку керамічну для ванної кімнати вартістю 900,00 гривень;

-ванну акрилову кутову вартістю 2000,00 гривень,

всього на загальну суму 10600,00 гривень.

Виділити в порядку розподілу майна подружжя ОСОБА_4 таке майно:

-постільну білизну двоспальну вартістю 350,00 гривень;

-простирадла 5шт. вартістю 500,00 гривень;

-наволочки 6шт. вартістю 600,00 гривень;

-підковдри 3шт. вартістю 210,00 гривень;

-рушники великі 3шт. вартістю 150,00 гривень;

-рушники маленькі 10шт. вартістю 300,00 гривень;

-подушки 5шт. вартістю 250,00 гривень;

-простирадло 1шт. 350,00 гривень;

-ковдри 2шт. вартістю 120,00 гривень;

-гардину сіру з квітами вартістю 150,00 гривень;

-килим на стіну 3м*1,5м вартістю 300,00 гривень;

-штори зелені 2шт. вартістю 150,00 гривень;

-набір чашок з блюдечками вартістю 200,00 гривень;

-піали на ніжках 6шт. вартістю 120,00 гривень;

-тарілки однопорційні 10шт. вартістю 100,00 гривень;

-виделки 10шт. вартістю 100,00 гривень;

-ложки столові 10шт. вартістю 100,00 гривень;

-набір каструль 4шт. вартістю 400,00 гривень;

-телевізор «LG» вартістю 700,00 гривень;

-банки 1 л 15шт. вартістю 45,00 гривень;

-банки 3 л 25шт. вартістю 175,00 гривень;

-банки 0,5 л 30шт. вартістю 30,00 гривень;

-банки 2 л 5шт. вартістю 25,00 гривень;

-банки 1,5 л 5шт. вартістю 20,00 гривень;

-пральну машинку-напівавтомат вартістю 700,00 гривень;

-люстру для спальні вартістю 100,00 гривень;

-вентилятор напільний блакитний вартістю 150,00 гривень;

-3 фотоальбоми вартістю 150,00 гривень;

-принтер вартістю 1600,00 гривень;

-електрочайник вартістю 360,00 гривень;

-люстра для зали вартістю 180,00 гривень;

-чашки 8шт. вартістю 160,00 гривень;

-каструля алюмінієва 3л вартістю 50,00 гривень;

-каструля 3л вартістю 50,00 гривень;

-каструля 2л вартістю 40,00 гривень;

-ложки чайні 5шт. вартістю 60,00 гривень;

-соковижималка вартістю 800,00 гривень;

-килим на підлогу 4м*3м вартістю 350,00 гривень;

-плед двоспальний вартістю 450,00 гривень;

-прасувальна дошка вартістю 100,00 гривень;

-килим на стіну 1м*1,5м вартістю 600,00 гривень;

-стіл письмовий вартістю 300,00 гривень;

-холодильник «Норд» вартістю 1200,00 гривень;

-планшет «Номі» вартістю 1000,00 гривень;

всього на загальну суму 13845,00 гривень.

Визнати особистою власністю ОСОБА_2 таке майно:

-пилосос «Ракета» вартістю 600,00 гривень;

-жалюзі на вікна 3шт. вартістю 600,00 гривень;

-багети на вікна 5шт.вартістю 200,00 гривень;

-вази кришталеві 2шт. вартістю 140,00 гривень;

-піч електричну «Мрія» вартістю 350,00 гривень;

-вентилятор напільний білий вартістю 150,00 гривень;

-кухонний гарнітур вартістю 1000,00 гривень;

-табурети 3шт.вартістю 150,00 гривень;

-набір м'яких меблів вартістю 1500,00 гривень;

-комод вартістю 600,00 гривень;

-бра вартістю 100,00 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати пропорційно до задоволених її вимог в сумі 640,00 гривень, а з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати пропорційно до задоволених його вимог в сумі 320,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Салькова