АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року позивач звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 жовтня 2015 за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «Мазда», д/н НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазначені автотранспортні засоби були пошкоджені. Винуватцем даної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний ОСОБА_2, власником автотранспортного засобу марки «Мазда», д/н НОМЕР_3, є ОСОБА_3 Страховою компанією було виплачене позивачу страхове відшкодування в розмірі 17851,15 грн., а загальна вартість відновлювальних робіт автомобіля позивача разом із матеріалами та вартістю деталей з врахуванням їх зносу склала 74633,35 грн.

У зв'язку з чим, ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 56782,20 грн. матеріальної шкоди, 850,00 грн. в рахунок повернення витрат на проведення експертизи, 750,00 грн. в рахунок повернення витрат на евакуатор, а також судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача спричинену матеріальну шкоду в розмірі 51938,55 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 515,39 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким змінити рішення та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 1000,00 грн. та 10,00 грн. судового збору.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Положеннями ст. ст. 1166, 1188 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2015 року близько 18-00 години у м. Дніпропетровську водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_2, по спуску Тольятті, який під час руху не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечну швидкість, не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Мазда, д/н НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортним засобам нанесені механічні пошкодження, заподіяні матеріальні збитки, постраждалих людей немає.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року винним у даній ДТП був визнаний ОСОБА_2

Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, які мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ЯАА №728330 власником автомобіля «Мазда», д/н 97213АВ, є ОСОБА_3

За повідомленням ПрАТ «Європейський Страховий Союз», якою застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, розмір страхового відшкодування за наслідками зазначеної дорожньо-транспортної пригоди становить 17851,15 грн.

Відповідно до висновку №ZU121115 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку у зв'язку з аварійними пошкодженнями, спричиненими автомобілю Мазда д/н НОМЕР_4, складеного 17 листопада 2015 року судовим експертом Мазурек А.А., вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу складає 68189,70 грн., з яких вартість деталей з урахуванням зносу становить 44838,40 грн., вартість матеріалів - 9251,30 грн., вартість ремонтних робіт - 14100,00 грн.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страхової виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року №6-691 цс15.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Тож, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції керувався вище проаналізованими положеннями діючого законодавства та виходив із того, що оскільки ліміт встановлений Страховиком цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 недостатній для відшкодування понесеної позивачем матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, то різниця між фактично сплаченими коштами Страховиком та понесеними ОСОБА_3 витратами повинна бути відшкодована за рахунок ОСОБА_2, як винної особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне з'ясування фактичних обставин справи, внаслідок чого суд ухвалив необґрунтоване рішення.

Зокрема, апелянт вважає, що судом першої інстанції було проігноровано розрахунки як Страховика, так і експертного дослідження, складені на замовлення позивача, згідно яких автомобіль Мазда д/н 97213АВ є фізично знищеним і розмір збитків повинен встановлюватися з ринкової вартості автомобіля, а не із вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Однак, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта, оскільки встановлення розміру збитків з ринкової вартості автомобіля, як фізично знищеного можливе лише за згодою власника транспортного засобу, а ОСОБА_3 такої згоди не надавала.

Так, п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» встановлено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 15 Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4 зазначив наступне: «Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним».

Також, ОСОБА_2 не погоджується із оскаржуваним рішенням в частині стягнення з нього на користь позивача відшкодування за послуги судового-експерта автотоварознавця і послуги евакуатора.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що таке право позивача передбачено положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів».

Щодо посилань відповідача на неналежного позивача, а саме, що позов повинен був пред'являти ОСОБА_4, оскільки саме він керував транспортним засобом, то колегія суддів вважає такі посилання безпідставними, так як позовні вимоги висунуто особою, майну якої спричинено матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова