ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7146/17
провадження № 2/753/4471/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ЯБЛОНСЬКОЇ І.К.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА " БУРКА В. В. " до ПЕЧЕРСЬКОГО РАЙОННОГО СУДУ м. КИЄВА, ДЕРЖАВИ УКРАЇНА В ОСОБІ ДЕРЖАВНОЇ КАЗНАЧЕЙСЬКОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ про стягнення моральної шкоди , суд

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивач Фермерське господарство " Бурка В.В. " звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Печерського районного суду м. Києва, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, свої вимоги мотивувавши тим, що 16 листопада 2016 року по справі № 757 / 1946 / 16 - ц суддя Печерського районного суду міста Києва ухвалив :

« Позовну Фермерського господарства « Бурка В. В .» до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Ухвала Печерського районного суду м.Києва від 16 листопада 2016 року по справі № 757 / 1946 / 16 - ц на підставі ст.. 8, 22, 40, 55, 56, 124, п. 1, 4 ст. 129 Конституції України І є незаконною тому, що на підставі ст.. 8, 22, 40, 55, 56, 124, п. 1, 4 ст. 129 Конституції України, ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод дана ухвала не ґрунтується на законності, верховенства права, на вимогах закону , була прийнята без дотримання Конституції та законів України і суддя Печерського районного суду м.Києва в порушення присяги в своїй ухвалі при обґрунтуванні своїх покликань не оцінює всіх доказів і даний позов був вирішений відповідно до його внутрішнього переконання, але не ґрунтувався на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності і не керуючись законом.

Ухвала колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року по справі № 757 / 1946 / 16 - ц в якій вказано :

«.. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В. В.» , подану представником Буркою Валерієм Володимировичем задоволено .

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року - скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції ..»

У зв"язку з вищевикладеним позивач просить для відшкодування моральної шкоди суму в 10 000 000 грн.

В судове засідання позивач Фермерське господарство " Бурка В.В. " не з"явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

25 липня 2017 року за вх. № 36694 від представника Фермерського господарства " Бурка В. В. " надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач Печерський районний суд м. Києва в судове засідання не з"явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

16 серпня 2017 року за вх. № 40279 до загальної канцелярії суду за підписом голови Печерського районного суду міста Києва Козлова Р. Ю. надійшли заперечення, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог, та проводити розгляд справи за їх відсутності.

Згідно ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач Держава Україна в особі Державної казначейської служби України в судове засідання свого представника не направив, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, яке повернулося на адресу суду після вручення, з жодними заявами чи клопотаннями до суду не зверталися.

Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Ст. 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах по відшкодування моральної ( немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь - який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом ( п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 ).

Зазначені роз'яснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь - який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій ( чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій ) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У зв'язку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді ( суду ), пов'язаних із розглядом справи ( від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання ), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено ( Інформаційний лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 лютого 2012 року N 6 - 182 / 0 /4-12 щодо деяких спірних питань судової практики ).

Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження заподіяння шкоди позивачу відповідачами, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Крім того слід зазначити, що листом Верховного Суду України, про судову практику у справах за позовами громадян до суддів про визнання їх дій ( бездіяльності ) неправомірними та стягнення моральної шкоди, роз"яснено, що відповідно до статті 125 Основного закону України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України. Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України « Про судоустрій і статус суддів » та « Про Вищу раду правосуддя ». Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя. На переконання Верховного Суду України, законність процесуальних актів і дій ( бездіяльності ) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність ( статті 126 і 129 Конституції України ). Зазначена правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2008 року. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року « Про незалежність судової влади » роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь - який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 ( 2008 ) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини. У Висновку № 3 ( 2002 ) згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред'являються їм у зв'язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб ( у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи ), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави. Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості ( пункт 66 Рекомендацій CM / Rec ( 2010 ) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки ). З огляду на викладене Верховний Суд України вважає правильною практику тих судів, які відмовляють у відкритті провадження у справах за позовами до суддів у зв'язку зі здійсненням правосуддя.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином суд вважає, що в задоволенні заявлених позивачами позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст .ст. 124, 126, 129 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173 ЦК України та на підставі ст. ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 88, 179, 208, 209, 212 - 218, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ФЕРМЕРСЬКОМУ ГОСПОДАРСТВУ " БУРКА В. В. " до ПЕЧЕРСЬКОГО РАЙОННОГО СУДУ м. КИЄВА, ДЕРЖАВИ УКРАЇНА В ОСОБІ ДЕРЖАВНОЇ КАЗНАЧЕЙСЬКОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ про стягнення моральної шкоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Повний текст рішення невідкладно надіслати сторонам рекомендованою поштою для відому.

СУДДЯ ЛЕОНТЮК Л.К.