Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Євграфової Є.П., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2006 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, зокрема земельної ділянки, що знаходиться в по АДРЕСА_1.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14 листопада 2006 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 не погодилася із рішенням суду першої інстанції та 13 липня 2016 року оскаржила його в апеляційному порядку до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5було залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків, у зв'язку з тим, що апеляційна скарга була подана після закінчення строків, установлених ч. 2 ст. 294 ЦПК України, а наведені заявником причини недотримання процесуального строку, передбаченого на апеляційне оскарження, визнано неповажними.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02 серпня 2016 року апеляційну скаргу повернуто на підставі ч. 1 ст. 292 ЦПК України та ст. 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу передати до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на порушенням судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Повертаючи апеляційну скаргу заявнику, апеляційний суд виходив із того, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувались питання про її права, тому за правилом ч. 1 ст. 292 ЦПК України остання не має права на апеляційне оскарження цього рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04, 29465/04) зазначено, що термін «розгляд справи судом, встановленим законом» у контексті ст. 6 Конвенції поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

За своєю суттю термін «компетенція» означає сукупність предметів відання, завдань, повноважень, прав і обов'язків державного органу або посадової особи, що визначаються законодавством.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла на момент постановлення ухвали судом апеляційної інстанції, апеляційними судами з розгляду цивільних, кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення є: апеляційні суди областей, апеляційні суди міст Києва та Севастополя, Апеляційний суд Автономної Республіки Крим.

Стаття 27 цього Закону визначає, що апеляційний суд, зокрема, розглядає справи відповідної судової юрисдикції в апеляційному порядку згідно з процесуальним законом.

Повноваження суду апеляційної інстанції - це сукупність його прав і обов'язків, пов'язаних із застосуванням процесуально-правових наслідків щодо рішень і ухвал суду першої інстанції, які розглядаються в апеляційному порядку.

Зміст повноважень як складової компетенції апеляційного суду визначається у положеннях статей 291 - 322 ЦПК України.

За своїм змістом зазначені повноваження суду є дискреційними (визначення поважності причин пропуску процесуальних строків) та чітко визначені законом як обов'язкова процесуальна поведінка суду або обов'язкове процесуально визначене судове рішення.

Згідно із частиною першою ст. 292 ЦПК України право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_5 вказувала на те, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14 листопада 2006 року вирішено питання щодо її прав на майно - земельну ділянку, власником якої вона є на підставі договору дарування від 03 листопада 2012 року, укладеного між нею та ОСОБА_4

Таким чином, апеляційним судом вірно встановлено, що спірну земельну ділянку було подаровано за договором дарування лише 03 листопада 2012 року, тобто на момент прийняття рішення у цій справі судом першої інстанції ОСОБА_5 не була учасником у справі, в зв'язку із чим вказаним рішенням суду першої інстанції не вирішувалось питання про її права на земельну ділянку.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_5 на підставі ст. 292 ЦПК України.

Вказаний висновок узгоджується із правою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2054цс16.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не вбачає підстав для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, так як її постановлено з додержанням норм процесуального права.

За правилом ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська