Провадження № 2/712/2793/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого /судді - Романенко В.А.

при секретарі - Таран А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соснівського районного суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа ФОП ОСОБА_2 Єсенія Вікторівна про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа: ФОП ОСОБА_2 Єсенія Вікторівна про розірвання договорів, посилаючись на те, що 22 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», у особі ОСОБА_2 Єсенії Вікторівни, як діяла на підставі довіреності № 140410NSTM від 10.04.2014 року, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 401617002.

Цього ж дня, 22 травня 2014 року між ФОП «ОСОБА_2 Єсенія Вікторівна» та ОСОБА_1 укладено договір EL 22/05/3 індивідуальне замовлення № 171.

Відповідно до умов договору EL 22/05/3 індивідуальне замовлення № 171, виконавець ФОП «ОСОБА_2 Єсенія Вікторівна» зобовязалася організувати роботи по виготовленню та передачі у власність замовника ОСОБА_1 ПВХ конструкції, а замовник оплатити вартість виборів в розмірі 6580 грн. При цьому, після оплати повної вартості виробів замовником, виконавець зобовязався передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладення договору.

Крім цього, як вбачається із умов кредитного договору № 401617002 від 22.05.2014 року, сторони домовилися про надання банком позичальнику ОСОБА_1 кредиту на суму 6850 грн. під 0,01% річних.

Відповідно до п. 2.5 кредит надається позичальнику для оплати/часткової оплати товарів згідно з переліком (товар), що вказаний у специфікації № НОМЕР_1 від 22.05.2014 року або у листі гарантії до цього договору від 22.05.2014 року у загальній сумі 6850 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП «ОСОБА_2 Єсенія Вікторівна» № 9408 у ПАТ «А-Банк».

Даний договір від імені банку було підписано ОСОБА_2 Єсенією Вікторівною.

Грошові кошти за цим договором надійшли також до ОСОБА_2

ОСОБА_2 як представник не могла вчиняти правочин від імені особи яку вона представляла у своїх інтересах.

Тобто, кредитний договір № 401617002, що був укладений 22 травня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк», у особі ОСОБА_2 Єсенії Вікторівни, яка діяла на підставі довіреності № 140410NSTM від 10.04.2014 року, та ОСОБА_3 недійсний.

Зазначає, що з подібною позовною вимогою він звертався до Соснівського районного суду м. Черкаси справа № 712/10749/16-ц. При цьому ухвалою суду від 22.09.2016 було позовну заяву залишено без руху і надано строк для усунення недоліків (позовна заява була подана з порушенням ст. 119 ЦПК України: неправильно зазначений відповідач).

У виконання зазначеної ухвали він подав позовну заяву, в тексті якої помилково зазначив не ті позовні вимоги. Проте в тексті обґрунтування базувалося на статтях Цивільного кодексу України, що регламентують визнання договору недійсним.

Так як в нього не має юридичної освіти, то він тільки нещодавно розібрався з адвокатом, що його позов, поданий після усунення недоліків, був «некоректним».

Проте, він звертався до суду із первісною заявою про визнання кредитного договору № НОМЕР_1 від 22.05.2014 року недійсним.

Тобто, до 22.05.2017 року він мав право звернутися до суду з позовом про визнання кредитного договору № НОМЕР_1 від 22.05.2014 року недійсним.

Просить суд поновити строк звернення до суду із позовом про визнання недійсним кредитного договору № НОМЕР_1 від 22.05.2014 року, що був укладений між Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та ОСОБА_1. Визнати недійсним кредитний договір № НОМЕР_1 від 22.05.2014 року укладений між Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та ОСОБА_1.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив суд їх задовольнити.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Надав суду заперечення, які приєднані до матеріалів справи.

ФОП ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено, що 22 травня 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 401617002, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 6850,00 грн. зі сплатою 0,01% річних терміном користування до 23.05.2016 року.

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору кредит надається позичальнику для оплати/часткової оплати товарів згідно з переліком (товар), що вказаний у специфікації № НОМЕР_1 від 22.05.2014 року або у листі гарантії до цього договору від 22.05.2014 року у загальній сумі 6850 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП «ОСОБА_2 Єсенія Вікторівна» № 9408 у ПАТ «А-Банк», МФО 307770, код ЄДРПОУ НОМЕР_2.

Згідно з п. 6 кредитного договору цей договір вважається укладеним та набуває чинності з 23.05.2014 року за умови скріплення його підписами сторін та печаткою Банку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Банк виконав взяті за кредитним договором зобовязання та надав позичальнику кредитні кошти, однак ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору належним чином їх не виконує, в результаті чого у ОСОБА_1 утворилася заборгованість, розмір якої станом на 23.10.2017 року складає 13019,36 грн., з яких: 6850,00 грн. - борг за тілом кредиту; 1,36 грн. - борг за відсотками; 3768,00 грн. - борг за комісією; 2400,00 грн. - штраф.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач в позовній заяві зазначає, що кредитний договір необхідно визнати недійсним у зв'язку з недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, зокрема, за ч. 1 цієї статті зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам.

ОСОБА_1 посилається на обставини укладення кредитного договору та договору EL 22/05/3 від 22.05.2014 індивідуальне замовлення № 171.

Укладаючи кредитний договір, представництво з боку ПАТ «Альфа-Банк» здійснювала ОСОБА_2 Єсенія Вікторівна відповідно до наданої її довіреності № 140410NSTM від 10.04.2014 року.

Разом з тим, договір EL 22/05/3 від 22.05.2014 року Індивідуальне замовлення №171 укладено між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 Єсенією Вікторівною.

За таких обставин позивач вважає, що ОСОБА_2 не вправі була укладати кредитний договір від імені та в інтересах ПАТ «Альфа-Банк», оскільки його укладено в її інтересах, що у відповідності до ст. 238 ЦК України є підставою для визнання цього договору недійсним.

Однак суд не може погодитися з даним твердженням позивача виходячи з наступного.

У відповідності до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання з момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч, 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Згідно з частиною першою статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки довірителя.

За правилами частини першої статті 1004 ЦК України повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ч. 1 ст. 244 ЦК України).

Частиною третьою статті 238 ЦК України визначено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

Оспорюваний кредитний договір укладений в інтересах ПАТ «Альфа-Банк», а не в інтересах ОСОБА_2, оскільки у разі невиконання взятих ОСОБА_1 на себе зобовязань за кредитним договором саме банк матиме право на стягнення заборгованості з позичальника, а не ОСОБА_2 Таким чином, правочин було укладено саме в інтересах ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1, а не особи, яка здійснювала представництво інтересів банку.

Отже, повірений виступає від імені та за рахунок довірителя й повинен керуватися інтересами свого довірителя і діяти відповідно до вказівок, що дав йому довіритель.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті З ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Позивачем не зазначено, не надано жодного доказу та не доведено в судовому засіданні порушення відповідачем його законних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.11.2016 року в позові ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_2 про розірвання договорів відмовлено.

Однією з підстав для розірвання кредитного договору позивач також зазначав ту обставину, що його укладено однією особою, яка діяла як від імені ПАТ «Альфа-Банк», так і від імені ФОП ОСОБА_2, у звязку з чим вважав, що остання заінтересована в укладенні договорів та отриманні коштів.

З даного питання судом у рішенні зазначено: «Підставою для розірвання з 23.05.2014 року кредитного договору від 23.05.2014 № 401617002, укладеного між ПАТ «Альф-Банк» та ОСОБА_1, позивач посилається на те, що даний договір укладався однією особою, яка діяла від імені ПАТ «Альфа-Банк», так і від імені ФОП ОСОБА_2 Єсенія Вікторівна, а отже дана особа була заінтересованою в укладенні договорів та отриманні коштів. Однак при укладенні вказаного кредитного договору ОСОБА_2 Єсенія Вікторівна діяла як фізична особа та представляла інтереси банку, а при укладенні індивідуального замовлення №22/03/3 від 22.05.2014 ОСОБА_2 діяла як фізична особа-підприємець».

Означене рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 липня 2015 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», ФОП ОСОБА_2 Єсенії Вікторівни про захист прав споживача розірвання договору індивідуального замовлення та кредитного договору задоволено частково.

Розірвано договір індивідуального замовлення № 22/05/3 від 23.05.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 Єсенією Вікторівною.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитків сумі 6850,00 грн., неустойку (пеню) в сумі 2500,25 грн., а всього 9350,25 грн. (девять тисяч триста пятдесят гривень 25 коп.).

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 Єсенії Вікторівни до спеціального фонду Державного бюджету України 243,60 грн. ( двісті сорок три гривні 60 коп.) судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 24 вересня 2015 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1. до ПАТ «Альфа-Банк», ФОП ОСОБА_2 Єсенії Вікторівни про захист прав споживача розірвання договору індивідуального замовлення та кредитного договору закрито.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 липня 2015 року набрало законної сили 24 вересня 2015 року.

Предметом поданого позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа: ФОП ОСОБА_2 Єсенія Вікторівна про розірвання договорів є вимоги про розірвання індивідуального замовлення № 22/05/3 від 23.05.2014 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 і ОСОБА_1, які вже були предметом при розгляді цивільної справи № 712/4660/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», ФОП ОСОБА_2 Єсенії Вікторівни про захист прав споживача розірвання договору індивідуального замовлення та кредитного договору.

Також предметом даного позову є вимоги щодо розірвання з 23.05.2014 року кредитного договору від 23.05.2014 року № 401617002, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1, які також були предметом розгляду по вищевказаній справі.

Підставою для розірвання з 23.05.2014 року кредитного договору від 23.05.2014 року № 401617002, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1, позивач посилається на те, що даний договір укладався однією особою яка діяла від імені ПАТ «Альфа-Банк» так і від імені ФОП «ОСОБА_2 Єсенія Вікторівна», а отже дана особа була заінтересованою в укладенні договорів та отриманні коштів. Однак при укладанні вказаного кредитного договору ОСОБА_2 Єсенія Вікторівна діяла як фізична особа та представляла інтереси банку, а при укладенні індивідуального замовлення № 22/05/3 від 23.05.2014 року ОСОБА_2 діяла як фізична особа підприємець.»

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За умовами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах..

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 1, 3, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст. 215, 238, 244, 1000, 1004, 1049, 1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа ФОП ОСОБА_2 Єсенія Вікторівна про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: