Справа № 465/107/15 Головуючий у 1 інстанції: Козюренко Р.С.
Провадження № 22-ц/783/1363/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом (а.с.2-3 т.1), остаточно уточненим заявою від 16.04.2015 року (а.с.41-42 т.1), в якому просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в еквіваленті до національної валюти України гривні, згідно з офіційним курсом валют НБУ станом на 16.04.2015 року (1 долар США = 21,78 грн.), з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за період з 20.09.2012 року по 16.04.2015 року (937 дні) в розмірі 925830 грн. 33 коп. і три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення за вказаний вище період в розмірі 47316 грн. 60 коп., а всього 973146 грн. 93 коп., а також стягнути проценти за користування позиченими коштами в сумі 774133 грн. 95 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.09.2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, оформлений розпискою відповідача, за умовами якого він надав відповідачеві позику в розмірі 28900 доларів США на строк до 20.09.2012 року зі сплатою щомісячно 3% від суми позики за користування позиченими коштами, однак, відповідач повернула йому лише частину боргу, а саме: 09.05.2013 року 500 доларів США, 06.04.2014 року 53 долари США, 07.05.2014 року 45 доларів США, 14.07.2014 року 58 доларів США, 28.08.2014 року 35 доларів США, а тому залишок боргу становить 28209 доларів США, який він просить стягнути в сумі, еквівалентній до гривні згідно офіційного курсу валют НБУ, з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за весь період прострочення виконання грошового зобовязання з 20.09.2012 року по 16.04.2015 року на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Крім того, зазначає, що за умовами договору позики він має право на отримання 3% в місяць за весь період користування позиченими коштами, що підтверджується розписками відповідача від 20.09.2012 року та від 03.10.2012 року.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.05.2015 року (а.с. 55-56 т.1) позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 станом на 16.04.2015 року у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ заборгованість з урахуванням індексу інфляції в розмірі 925830 грн. 33 коп. та три проценти річних в сумі 47316 грн. 60 коп., а всього 973146 грн. 93 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 3654 грн. судового збору.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30.11.2016 року заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 21.05.2015 року залишено без задоволення (а.с. 218 т.1).

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що дійсно позичала в позивача грошові кошти в сумі 28900 доларів США та зобовязувалась повернути проценти у розмірі 900 доларів США, проте, вона вже їх давно повернула, а через свою юридичну необізнаність не взяла розписок у позивача про повернення позики. Стверджує, що факт повернення позики можуть підтвердити свідки. Крім того, зазначає, що інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки позика була надана в доларах США, а офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Апелянт звертає увагу на те, що сума боргу повинна була бути обрахована судом в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом валют НБУ станом на момент ухвалення судом рішення у справі, а не так, як просив позивач. Апелянт просить також застосувати до вимоги про стягнення трьох процентів річних строк позовної давності, стягнувши такі проценти лише за три роки.

В судове засідання апеляційного суду після оголошеної в ньому перерви сторона відповідача не зявилась, хоча про час і місце розгляду справи представник відповідача був повідомлений під розписку (а.с.37 т.2), клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому розгляд справи завершено апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у відсутності сторони відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача в заперечення апеляційної скарги, врахувавши попередню позицію сторони відповідача на підтримання апеляційної скарги, оскільки після оголошеної перерви в судовому засіданні примирення між сторонами не відбулось, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який міститься в постанові від 27.01.2016 року (Справа №6-771цс15), за змістом ст.1 Закону України від 03.07.1991 року «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає.

Судом встановлено, що 20.09.2011 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, оформлений розпискою відповідача (а.с.6 т.1), згідно з яким відповідач позичила у позивача грошові кошти в сумі 28900 доларів США на строк до 20.01.2012 року (в позовній заяві позивач зазначає, що відповідач позичила у нього грошові кошти у вказаній сумі на строк до 20.09.2012 року).

Факт позики вказаної суми грошових коштів згідно з розписки визнається відповідачем.

Письмових доказів на підтвердження факту повернення відповідачем грошових коштів сторонами не надано і про це в самій розписці нічого не відображено.

Крім того, в тексті цієї розписки нічого не вказано щодо сплати щомісячно процентів за користування позиченими коштами та про їх розмір.

Інші дві розписки від 20.09.2012 року та від 03.10.2012 року (а.с.4, 5 т.1), на які посилається позивач в обґрунтування вимоги про стягнення процентів за користування позикою, стосуються іншої суми позичених коштів 21000 доларів США.

Отже, факт отримання відповідачем від позивача позики на суму 28900 доларів США підтверджується написаною відповідачем розпискою, яку вона в судовому порядку не оспорювала, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача залишку боргу в сумі 28209 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом валют НБУ на день розгляду даної справи становить 753180 грн. 30 коп. (28209 * 26,70), є законною і підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт повернення позивачеві позичених коштів у повному обсязі.

При цьому, безпідставними є вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування позиченими коштами, оскільки це не передбачено умовами договору позики, оформленого розпискою від 20.09.2011 року (а.с.6 т.1), а також про стягнення інфляційних втрат, оскільки позика була надана відповідачеві в іноземній валюті, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Вимога позивача про стягнення трьох процентів річних за весь період прострочення виконання грошового зобовязання, який позивач визначає з 20.09.2012 року по 16.04.2015 року, в розмірі 2175 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом валют НБУ на день розгляду даної справи становить 58072 грн. 50 коп. (2175 * 26,70), є законною, оскільки відповідає наведеним вище нормам ч.1 ст.1050 та ч.2 ст.625 ЦК України, а тому підлягає задоволенню.

Доводи апелянта про стягнення трьох процентів річних лише за три роки в межах строку позовної давності, є безпідставними, оскільки період прострочення виконання грошового зобовязання, який зазначає позивач для стягнення, становить менше, ніж три роки, а вимога про стягнення трьох процентів річних заявлена позивачем в межах строку позовної давності.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову позивача в повному обсязі, наведених вище норм матеріального права та фактичних обставин справи не врахував, належної правової оцінки доказам, які є в матеріалах справи не дав, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача лише в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 753180 грн. 30 коп. та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 20.09.2012 року по 16.04.2015 року в розмірі 58072 грн. 50 коп., всього на загальну суму 811252 грн. 80 коп., а решта вимог позивача про стягнення процентів за користування позикою та інфляційних втрат - є безпідставними і задоволенню не підлягають з наведених вище мотивів.

Враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України та часткове задоволення апеляційним судом заявленого позивачем позову за результатами перегляду в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою відповідача, та документальне підтвердження понесених сторонами витрат по сплаті судового збору (а.с.1, 223 т.1), з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3032 грн. 82 коп., пропорційно до задоволених вимог, а у звязку із частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача, пропорційно до вимог, у задоволенні яких було відмовлено, з позивача підлягають стягненню в користь відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 623 грн.54 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 травня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики, оформленим розпискою від 20.09.2011 року, в розмірі 753180 (сімсот пятдесят три тисячі сто вісімдесят) гривень 30 (тридцять) копійок та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 20.09.2012 року по 16.04.2015 року в розмірі 58072 (пятдесят вісім тисяч сімдесят дві) гривень 50 (пятдесят) копійок, в загальному розмірі 811252 (вісімсот одинадцять тисяч двісті пятдесят дві) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_4 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3032 (три тисячі тридцять дві) гривень 82 (вісімдесят дві) копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 623 (шістсот двадцять три) гривень 54 (пятдесят чотири) копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_5