РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м. Кремінна

Справа № 414/1981/17

Провадження № 2-о/414/243/2017

Кремінський районний суд Луганської області в складі

головуючого судді Акулова Є.М.,

за участі секретаря Дегтяренко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кремінна цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересована особа Кремінський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області про встановлення факту народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявників звернулася до суду з заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року, перебуваючи в так званому державному закладі «Краснолучський перинатальний центр ЛНР» м. Красний Луч Луганської області, заявник ОСОБА_2 народила доньку, про що було видане Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 25 квітня 2017 року. Кремінський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції не приймає цей документ для державної реєстрації народження доньки заявників, оскільки його видано нелегітимним органом, а тому просить суд встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_4 року в смт. Іванівка Антрацитівського району Луганської області у громадян України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована АДРЕСА_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований АДРЕСА_2, дитини - дівчинки.

Заявники та їх представник в судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд за їх відсутності, вимоги підтримали.

Представник заінтересованої особи Кремінський районний відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином.

Суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно з положенням абз.5 ч.4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», від 1 липня 2010 року № 2398-VI, підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до п. 7 ч. 1ст. 256 ЦПК України, п.1постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95із змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту народження.

Згідно з ч.1 ст. 257-1 цього Кодексу заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно до приписів п.8 ч.ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Судом встановлено наступне.

Як вбачається з копій паспортів та свідоцтва про шлюб, заявники ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована АДРЕСА_1 (як переміщена з тимчасово окупованої території - по АДРЕСА_3) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований АДРЕСА_2, перебувають у шлюбі (а.с. 10-15).

Як вбачається з обмінної карти пологового будинку, ОСОБА_2 перебувала на обліку в пологовому відділенні лікарні та ІНФОРМАЦІЯ_4 року народила дівчинку, про що 25 квітня 2017 року так званим Виконавчим комітетом Іванівської селищної ради Антрацитівського району Луганської області ЛНР видане свідоцтво серії НОМЕР_2, згідно якого батьками дитини записані громадяни України ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 8, 16-23).

Кремінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції відмовлено заявнику у державній реєстрації народження дитини на підставі видачі свідоцтва про народження органом, який відсутній в Єдиному державному реєстрі підприємств, організацій та установ, зареєстрованих на підконтрольній Україні території (а.с. 7).

Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» №254-VIII від 17.03.2015р.,визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких, відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680-VII від 16.09.2014р.,запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р., зазначений вище населений пункт є тимчасово окупованою територією, що не підконтрольна українській владі.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України,в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до наведеного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Отже, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів цієї категорії на такій території є обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. А тому заявники не мають іншої можливості, окрім як у судовому порядку, звернутися за захистом своїх невизнаних прав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту народження дитини обґрунтована та така, що підлягає повному задоволенню, оскільки, у зв'язку складною ситуацією в державі, а саме проведенням антитерористичної операції та окупації частини території України, заявники не мають змоги зареєструвати народження дитини у встановленому законом порядку, а тому є всі підстави задоволення заяви та встановлення факту, що має юридичне значення - народження у громадян України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 року в смт. Іванівка Антрацитівського району Луганської області, Україна, третьої дитини - дівчинки, а рішення необхідно допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст.10, 11, 60,212-215,256, ч. 1 ст.257-1, п.8 ч. ст.367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересована особа Кремінський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області про встановлення факту народження дитини задовольнити.

Вважати встановленим факт народження громадянки України ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 м року в смт. Іванівка Антрацитівського району Луганської області Україна.

Батьком дитини записати ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року в смт. Іванівка Антрацитівського району Луганської області, громадянин України, мешкає АДРЕСА_2.

Матір»ю дитини записати ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року в смт. Іванівка Антрацитівського району Луганської області, громадянка України, мешкає АДРЕСА_1.

Рішення допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подаєтьсяапеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Є.М. Акулов