АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2491/17 Головуючий І інстанції: Ніколаєнко І.В.
Категорія: договірні Доповідач: Сащенко І.С.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Овсяннікової А.І., Коваленко І.П.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 07 лютого 2017 року у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року Харківська міська рада звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу гаражу площею 90,86 кв.м. по вул. Манченківській, 3 у м. Харкові від 04.07.2016 року № 1181, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2016 року у справі № 640/20863/15-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на гараж площею 90,86 кв.м. по вул. Манченківській, б. 3, у м. Харкові. Приймаючи рішення про визнання права власності на самочинно збудоване майно без наявності у позивача наданого уповноваженим органом територіальної громади дозволу на збереження обєкта самочинного будівництва та надання земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно, суд фактично взяв на себе обовязки та повноваження територіальної громади. На підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, право власності на гараж площею 90,86 кв.м. по вул. Манченківській, б. 3 зареєстровано за ОСОБА_1 Разом з тим, рішенням апеляційного суду Харківської області від 31.08.2016 року скасовано рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2016 року в частині задоволення вимог про визнання права власності на гараж за ОСОБА_2 Скасування рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2016 року, яке слугувало підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_2 та подальшого укладення договору купівлі-продажу від 04.07.2016 року, є підставою для визнання останнього недійсним. Зазначає, що ОСОБА_2, будучи обізнаною про наявність апеляційної скарги, знаючи про перешкоди, які можуть виникнути після прийняття рішення у вказаній справі, навмисно продала гараж для уникнення подальшої відповідальності. Вказаний гараж є обєктом самочинного будівництва, який знаходиться на земельній ділянці комунальної власності, чим порушуються інтереси Харківської міської ради щодо розпорядження власним майном.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засідання позов не визнав, інші особи, які беруть участь у справі, до суду не зявились.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 07 лютого 2017 року позовні вимоги Харківської міської ради задоволено. Постановлено визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу гаражу площею 90,86 кв.м. по вул. Манченківській, 3 у м. Харкові від 04.07.2016 року № 1181, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову Харківської міської ради відмовити.

При цьому посилається на: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що він є добросовісним набувачем гаражу. Крім того, Харківська міська рада не була стороною у справі у справі № 640/20863/15-ц, а тому рішенням у вказаній справі не можуть бути порушені права територіальної громади.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що ОСОБА_2 відчужила самовільно збудований нею гараж, право власності на який було оформлено всупереч вимогам законодавства, тому оскаржуваний договір купівлі-продажу гаражу від 04.07.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, суперечить вимогам чинного цивільного законодавства, суперечить інтересам держави і суспільства, у зв'язку з чим, відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України, цей правочин є недійсним.

З такими висновками погоджується судова колегія апеляційного суду.

Встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2016 року за ОСОБА_2 визнано право власності на гараж площею 90,86 кв.м. по вул. Манченківській, б. 3 у м. Харкові.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.10.2016 року, на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, право власності на гараж площею 90,86 кв.м. по вул. Манченківській, б. 3 зареєстровано за ОСОБА_1 ( а.с. 10).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 31.08.2016 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2016 року в частині задоволення вимог про визнання права власності на гараж за ОСОБА_2 скасовано ( а.с. 11 13 ).

Згідно з ч.ч. 1-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. ч. 1, 4 і 5 ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій" від 20 квітня 2000 року №1699, фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування.

Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному законом.

Після одержання забудовником вихідних даних на проектування об'єкта містобудування і здійснення проектно-вишукувальних робіт, будівельного паспорта і проектної документації на будівництво об'єкту містобудування, у нього виникає право на отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Частиною 9 ст. 30 вищезазначеного Закону України визначено, що здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення незазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законодавством.

Зважаючи на те, що право власності на гараж отримано ОСОБА_2 всупереч вищезазначеним вимогам закону, крім того, рішення суду про визнання права власності в послідуючому було скасовано судом апеляційної інстанції, договір купівлі-продажу вказаного майна не можна визнати законним.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі та надані сторонами докази.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування судова колегія вбачає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді