Справа № 362/2567/17 Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/4612/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 17.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

17 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів Коцюрби О.П., Фінагєєва В.О.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною частковою власністю та визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4, померлого 20 травня 2016 року, права власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,06 га (кадастровий №01:01:009:0023), у Садовому товаристві «ФІЗИК» на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області, що була придбана ним у шлюбі з відповідачкою.

У визначений законом строк вона звернулася із заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом вона не може, оскільки таке право зареєстровано за дружиною її померлого батька, а тому вона була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з того, що позивачем не доведена співучасть померлого батька ОСОБА_2 у купівлі спірної земельної ділянки та її придбання не за особисті кошти відповідачки.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає.

За змістом ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Статтею 372 ЦК України передбачено що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Пунктами 22 та 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч.4 ст.93, ч.1 ст.103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Положеннями ст. 57 СК України визначено підстави визнання особистою приватною власністю дружини та чоловіка, а саме:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Крім цього, відповідачка не зверталася до суду із зустрічною позовною заявою щодо визнання спірної земельної ділянки особистою приватною власністю відповідно до положень ст.57 СК України, і суд з цього приводу не постановляв рішень.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в прийняв оскаржуване рішення всупереч положенням норм сімейного та цивільного права і висновки суду суперечать обставинам справи

Відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За ст.126 ЗК України (який діяв на момент виникнення права спадкодавця на земельну ділянку) право власності на земельну ділянку посвідчувалося державними актами.

Судом встановлено, що 20 травня 2016 року помер ОСОБА_4, про що в книзі реєстрації смертей зроблений актовий запис за №8094, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК №379751, виданим 17 серпня 2016 року відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_5 територіального управління юстиції у місті Києві.

Свідоцтвом про народження серії ІІІ-БК №333264, виданим 30 листопада 1978 року міським палацом новонароджених в місті Києві підтверджується факт родинних відносин між позивачкою ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

Після розлучення з ОСОБА_7 (свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-БК №021613) та згідно свідоцтва про зміну імені серії І-БК №000778 від 04 березня 2006 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м.Києва позивачка змінила прізвище з «Бочковська» на «Смірнова».

Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-БК №106091, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві відповідачка ОСОБА_3 22 квітня 2000 року уклала шлюб із померлим ОСОБА_4.

13 вересня 2016 року із заявою №2048 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про прийняття спадщини після померлого 20 травня 2016 року батька ОСОБА_4, у звязку з чим була заведена спадкова справа №1118/16.

9 листопада 2016 року відповідачка також звернулася до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою №3130 про прийняття спадщини після померлого 20 травня 2016 року її чоловіка ОСОБА_4

Згідно Свідоцтва про право власності від 26 грудня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, відповідачка є дружиною ОСОБА_4 і його пережила та спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчується цим свідоцтвом, складається з автомобіля марки «ToyotaCamry», 2012 року випуску, державний №АА 5504 МВ.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26 грудня 2016 року підтверджується належність ? частки автомобіля марки «ToyotaCamry», 2012 року випуску, державний №АА 5504 МВ, відповідачці в 1/2 частці спадкового майна, померлого 20 травня 2016 року ОСОБА_4

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 грудня 2016 року ? частка автомобіля марки «ToyotaCamry», 2012 року випуску, державний №АА 5504 МВ, від ? частки спадкового майна, померлого 20 травня 2016 року ОСОБА_4 належить позивачці (а.с 68).

Згідно з постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 6 липня 2017 року позивачці було відмовлено в оформлені прав власності на спірну земельну ділянку через її належність відповідачці та відсутність визначеності її частки її померлому батькові.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим №1809, відповідачка за 20000 доларів США придбала земельну ділянку, площею 0,0600 га, у садовому товаристві «ФІЗИК» на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області (кадастровий №01:01:009:0023, цільове призначення для ведення колективного садівництва).

Проте, згідно наданих відповідачкою довідок з місця її роботи «Початковий спеціалізований мистецький заклад «Київська дитяча музична школа №26» вона дійсно працює у вказаній установі викладачем та отримує стабільну заробітну плату в середньому 70 000 грн. на рік (а.с.77-82).

Як вбачається з матеріалів справи, покійному батькові позивачки ОСОБА_11 належала на праві власності двокімнатна квартира загальною площею 45,10 кв.м., що знаходиться в м.Києві і яка була продана згідно договору купівлі-продажу від 1 вересня 2011 року.

Згідно звіту вартість вказаної квартири на час продажу становила 670 709 грн.

Відповідачка підтвердила факт продажу квартири спадкодавцем.

Батько позивачки перебував у шлюбі з відповідачкою від 2002 року до часу смерті, але з часу одруження з нею до 2011 року (часу купівлі спірної землі) відповідачка не купувала земельної ділянки і лише через півтора місяці після продажу ОСОБА_4 квартири була придбана спірна земля, право власності на яку зареєстровано за відповідачкою.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог ОСОБА_2 після смерті її батька ОСОБА_4

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною частковою власністю та визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на ? частину земельної ділянки, площею 0,06 га, кадастровий №01:01:009:0023, у садовому товаристві «ФІЗИК» на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області, після смерті її батька ОСОБА_4, померлого 20 травня 2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною частковою власністю та визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на ? частину земельної ділянки, площею 0,06 га, кадастровий №01:01:009:0023, у садовому товаристві «ФІЗИК» на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області, після смерті її батька ОСОБА_4, померлого 20 травня 2016 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_12