У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Дергачової Н.В.,

присяжних ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П.,

за участю:

заявника ОСОБА_3,

та його представника ОСОБА_4,

представника зацікавленої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород заяву ОСОБА_3, заінтересована особа - Орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, про визнання громадянина недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3, заінтересована особа - Орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, про визнання громадянина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуном ОСОБА_3.

В обґрунтування заяви заявник зазначив наступне.

ОСОБА_6 з дитинства страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, вона неодноразово лікувалася у різних психіатричних закладах, однак стан її психічного здоровя з часом тільки погіршувався.

Згідно довідки Обласного центру медико - соціальної експертизи № 536541 від 28.11.2011 року її було визнано інвалідом І "Б" групи.

Внаслідок хронічного психічного розладу ОСОБА_6 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і у звязку з цим може бути визнана недієздатною.

05 липня 2016 року батько ОСОБА_7 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серія І-ФМ № 209564.

Таким чином опіка за ОСОБА_6 лягла на плечі мами - ОСОБА_8 та брата ОСОБА_3.

Але черес тяжкий емоційний та фізичний стан ОСОБА_8 вже не в змозі повноцінно піклуватися за своєю донькою, так як сама потребує медичної допомоги.?

Отже, єдиним піклувальником ОСОБА_6 на даний момент, являється іі брат ОСОБА_3.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_4 зазначену заяву підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи не заперечувала проти задоволення судом зазначеної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» розяснив, що при вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143-150 ЦПК, Законом України від 25 лютого 1994 року «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року №144/5), та враховувати розяснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 зі змінами «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних субєктивних прав.

На виконання вимог ст. 144 ЦПК України і вищезазначених розяснень постанов Пленуму Верховного Суду України, крім ухвали суду про призначення експертизи необхідно також направляти інші матеріали для дослідження.

Як зазначено в Узагальненні судової практики розгляду справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною, поновлення цивільної дієздатності, встановлення над фізичною особою опіки та піклування призначення опікуна чи піклувальника, недієздатність втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обовязки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обовязкового проведення судово-психіатричної експертизи.

Визнання особи недієздатною це не тільки визначення стану здоровя, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти «хронічний, стійкий психічний розлад». Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичних критерій існувати не може.

Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційновольової сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, память та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити, у передбаченому порядку, тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери. Таким чином, межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів.

Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 березня 1972 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» в ухвалі про призначення експертизи на вирішення експертів мають бути поставлені такі питання:

1) чи хворіє даний громадянин на психічну хворобу;

2) чи розуміє він значення своїх дій та чи може керувати ними.

Заслухавши думку присяжних, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що для вирішення питання про психічний стан ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, потрібні спеціальні знання в області медицини, а тому слід призначити амбулаторну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити наступні запитання:

1) чи хворіє ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на психічну хворобу;

2) чи розуміє ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, значення своїх дій та чи може керувати ними.

У відповідності до ч. 2 ст. 240 ЦПК України судові витрати, пов'язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, а саме із проведенням судово-психіатричної експертизу віднести на рахунок держави.

Оскільки для проведення зазначеної експертизи потрібний значний проміжок часу, та у звязку з відпусткою судді суд вважає за необхідне відкласти розгляд справи на 20.09.207 на 09 год. 30 хв.

Керуючись ст.ст. 143, 144, 239, 240 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Призначити амбулаторну судово-психіатричну експертизу,для вирішення питання про психічний стан ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на вирішення якої поставити наступні запитання:

1) чи хворіє ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на психічну хворобу;

2) чи розуміє ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, значення своїх дій та чи може керувати ними.

У відповідності до ч. 2 ст. 240 ЦПК України судові витрати, пов'язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, а саме із проведенням судово-психіатричної експертизу віднести на рахунок держави.

Проведення експертизи доручити Головному лікарю Берегівської обласної психіатричної лікарні Закарпатської області, попередивши про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Розгляд справи у судовому засіданні відкласти на 20.09.207 на 09 год. 30 хв.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_9

ОСОБА_10 ОСОБА_1

ОСОБА_2