Сарненський районний суд
________________________________________________________________________
Справа № 572/2309/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Рижого ОА.

при секретарі- Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" про стягнення заборгованості із заробітної плати, та грошових сум, належних при звільненні, відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням законних прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Рівнеазот" про стягнення заборгованості із заробітної плати, та грошових сум, належних при звільненні, відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням законних прав.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 13.09.2012 року на умовах трудового договору був прийнятий на роботу помічником начальника зміни цеху, в подальшому переводився інженером бюро, начальником зміни та інженером-технологом цеху аміаку ПАТ "Рівнеазот". Згідно наказу від 27.06.2017 року з позивачем було розірвано трудовий договір за ст.38 КзпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. На день звільнення відповідач мав виплатити позивачу, заборгованість по заробітній платі за п'ять місяців, на загальну суму 78109,12 грн.,вихідної допомоги в розмірі трьохмісячного середнього заробітку та компенсації за невикористану відпустку. У зв'язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати з відповідача також підлягає стягненню моральна шкода, оскільки він втратив нормальні життєві зв'язки та довелось докладати додаткових зусиль для організації свого життя та утримання двох малолітніх дітей та дружини, яка не працює, оскільки доглядає за дітьми. Вказав, що на протязі більше шести місяців виконуючи добросовісно свою роботу, він позбавлений можливості отримувати за виконану роботу заробітну плату. Заробітна плата для нього це єдине джерело його існування, інших доходів у нього не має. Він був змушений вдаватися до позик, просити допомоги у своїх батьків, все це привело його до глибокої моральної шкоди, пов'язаної з стражданнями, яких він зазнав у відсутності коштів до існування.

Заявою від 24.10.2017 року позивач зменшив позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, просить стягнути з відповідача на його користь 78109,12 грн. заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, моральну шкоду в сумі 1500 грн., сплачений судовий збір в сумі 640 грн. Просить справу розглядати у його відсутність.

Від представника ПрАТ "РІВНЕАЗОТ" надійшли заперечення, згідно яких позовні вимоги ОСОБА_1 визнають частково, в частині стягнення моральної шкоди позовні вимоги не визнають. В своїх запереченнях вказують, що позивач не довів з яких міркувань він виходив під час визначення моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв'язків, додаткових зусиль для організації свого життя. Вказують, що сам факт порушення не може бути достатнім доказом завдання моральної шкоди.

Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, заперечення відповідача, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судом встановлено, і це підтверджується записами в трудовій книжці серії АХ№113847, що ОСОБА_1 з 13 вересня 2012 року перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Так, 13.09.2012 року був прийнятий у ВАТ "РІВНЕАЗОТ" на роботу помічником начальника зміни цеху аміаку. 24.02.2014 року переведений інженером бюро аміачного виробництва виробничого відділу. 14.11.2016 року переведений начальником зміни цеху кальцинованої солі. 03.01.2017 року переведений інженером-технологом цеху аміаку.

Наказом №1587-ВК від 13.06.2017 року позивач був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю.

Відповідно до довідки ПАТ "РІВНЕАЗОТ" №1511 від 12.07.2017 року ОСОБА_1 звільненому з 27 червня 2017 року до виплати належить 78109,12 грн., з них: 5175,58 грн. заробітна плата за лютий; 8969,75 грн. заробітна плата за березень; 8036,51 заробітна плата за квітень; 10936,34 заробітна плата за травень; 44990,94 грн. заробітна плата за червень, в тому числі компенсація за невикористану відпустку- 5040,75 грн., вихідна допомога при звільненні в розмірі трьохмісячного середнього заробітку - 30407,32 грн.

Викладені вище обставини свідчить, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, які відповідачем не заперечуються, а тому в силу положень ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю і право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В судовому засіданні було встановлено, що всупереч вимогам ч.1 ст.116 КЗпП України, відповідач при звільненні позивача остаточного розрахунку з ним не провів та не виплатив усіх належних сум при звільненні з товариства, а саме, не виплатив заробітну плату, вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку.

Суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Крім того, вимоги позивача про відшкодування відповідачем спричиненої йому моральної шкоди, то вона підлягає також до задоволення.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Обґрунтовуючи вимоги по відшкодуванню моральної шкоди, позивач посилається на те, що відповідачем були порушені його права. Внаслідок затримки розрахунку при звільненні позивач був вимушений приймати додаткові зусилля для організації свого життя. Заробітна плата для нього це єдине джерело його існування, інших доходів у нього не має. Він був змушений вдаватися до позик, просити допомоги у своїх батьків. На його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії І-ГЮ №197117 та І-ГЮ№246996, що долучені до матеріалів справи, а також дружина, яка не працює, оскільки здійснює за дітьми догляд. Відсутність коштів для існування, для матеріального забезпечення сім'ї, завдало позивачу глибоких моральних страждань.

Оскільки розрахунок з позивачем при звільненні здійснено не було, вимога про відшкодування моральної шкоди є законною та обґрунтованою.

Враховуючи вимоги розумності і справедливості передбачені ст. 23 ЦК України, зважаючи на ступінь понесених позивачем моральних страждань та втрати ним нормальних життєвих зв'язків, суд вважає за можливе задовольнити моральну шкоду в розмірі 1500 гривень.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі наведеного,керуючись 44, 48, 116, 117КЗпПУкраїни, ст.ст. 10, 11, 61, 209, 2012-2015 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" про стягнення заборгованості із заробітної плати, та грошових сум, належних при звільненні, відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням законних прав задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" на користь ОСОБА_1 нараховану та невиплачену заробітну плату в розмірі 78108,12 (сімдесят вісім тисяч сто дев'ять) грн. 12 коп., з урахуванням вихідної допомоги в розмірі трьохмісячного середнього заробітку та компенсації за невикористану відпустку.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Сарненський районний суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А. Рижий