Справа № 185/4565/17
Провадження № 2/185/2860/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря Пожидаєвої Л.М., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання недійсними п.2.1, п.2.2. ст.2, п.3.2 ст. 3 ІІ Розділу Додатку № 2 до Угоди №362516 від 11.07.2011 року та встановлення за ним права здійснювати оплату за автомобіль в межах його вартості на момент отримання 18.10.2013 року в сумі 132 800 грн. 00 коп.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «АвтоПросто» про визнання недійсними п.2.1, п.2.2. ст.2, п.3.2 ст. 3 ІІ Розділу Додатку № 2 до Угоди №362516 від 11.07.2011 року та встановлення за ним права здійснювати оплату за автомобіль в межах його вартості на момент отримання 18.10.2013 року в сумі 132 800 грн. 00 коп.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 11.07.2011 року між ним та ТОВ «АвтоПросто» було укладено Угоду № 362516 про покупку автомобіля марки Chevrolet Aveo вартістю 89920 грн. та Додатки до Угоди №1,№2, №3. При укладенні Угоди продавець-консультант ТОВ «Авто Просто» запевнив, що Угода цілком законна і вигідна для позивача. Він же, як пересічний громадянин вважав, що як звичайна розстрочка платежу йому під силу і даний вид розрахунків і платежів. Позивач навіть не уявляв, що ціна автомобіля з кожним місяцем зростатиме, навіть коли він отримає автомобіль, він буде вимушений з кожним місяцем платити все більшу суму.

Позивач вважає, що при укладенні Угоди відповідач ТОВ «АвтоПросто» використав нечесну підприємницьку практику, ввів його, як споживача, в оману, застосував підміну понять «ціна автомобіля» та «поточна ціна автомобіля», порушив принцип рівності сторін договору, учасником якого є він, умови угоди вважає несправедливими, такими, що порушують принцип добросовісності, внаслідок чого утворився істотний дисбаланс договірних прав і обов?язків на шкоду споживачеві. Зазначає, що спірна угода містить ознаки, зазначені в ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому такі умови угоди, а саме п.2.1 та п.2.2. ст.2 та п. 3.2 ст. 3 ІІ Розділу Додатку № 2 до Угоди від 11.07.2011 просить визнати недійсними та визнати за ним право здійснювати щомісячний платіж за автомобіль еквівалентний сумі платежу станом на 18.10.2013 року в сумі 132 800 грн. 00 коп.

В судове засідання позивач не з?явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, також надав суду письмові пояснення на заперечення проти позовної заяви від 23.08.2017.

Представник відповідача в судове засідання не з?явився, подав письмові заперечення проти позову, позовні вимоги не визнає та просить залишити позовні вимоги без задоволення, справу просить розглядати без участі представника відповідача.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З Угоди № 362516 від 11.07.2011 року слідує, що ТОВ «АвтоПросто» та ОСОБА_1, надалі учасник системи,особисті дані якого зазначені в Додатку №1 до даної Угоди, надалі разом поіменовані як сторони, уклали цю угоду про наступне: Стаття1- Предметом цієї угоди є надання Учаснику послуг системи ОСОБА_2, спрямованих на придбання Автомобіля. Угода укладається шляхом підписання Сторонами Угоди, Додатку №1 та Додатку№2, які є невід?ємними частинами Угоди. Терміни,що використовуються в Угоді та Системі АвтоТак, визначаються в Додатку №2 до Угоди. Стаття 2 - ОСОБА_3 є товариством, що надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів Учасниками через систему придбання у групах АвтоТак.

Стаття 3 Угоди: ОСОБА_3 зобов?язується надати учаснику системи наступні послуги в порядку і строки, визначені Угодою, включаючи, але не обмежуючись:

-включення учасника до системи АвтоПросто шляхом підписання даної угоди;

-формування груп для придбання Автомобіля;

-включення Учасника до групи придбання Автомобіля,і т.д.

Отже, з даної Угоди слідує, що між сторонами було укладено не договір купівлі-продажу, як вказує позивач у позовній заяві, зазначаючи на порушення ст. 694 ЦК України та визначення «ціни автомобіля» та використання відповідачем підміни понять, а зовсім інший вид договору, а саме: угода про сприяння позивачу у придбанні автомобіля.

Згідно визначення термінів розділу І додатку № 2 угоди № 362516 від 11.07.2011 року, автомобіль транспортний засіб, що придбавається через систему АвтоТак. Марка та базова комплектність моделі автомобіля вказуються в додатку № 1. Поточна ціна автомобіля ціна автомобіля, яка встановлюється постачальником в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених угодою.

Згідно п. 2.1, 2.2 розділу ІІ додатку № 2 угоди № 362516 від 11.07.2011 року, поточна ціна автомобіля є критерієм для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених угодою, протягом всього строку існування групи, та повідомляється ОСОБА_3 постачальником. Поточна ціна автомобіля, зазначена в додатку № 1 до угоди це остання поточна ціна автомобіля, повідомлена ОСОБА_3 постачальником на день укладення угоди. Відповідно до п. 3.2 ст. 3 ІІ додатку № 2 угоди № 362516 від 11.07.2011 року розмір авансових внесків розраховується до Поточної ціни автомобіля, дійсної на момент оплати, встановлено порядок розподілення авансових внесків в рахунок несплачених повних внесків .

В Додатку №1 до УГОДИ № 362516 вказано яку марку автомобіля та по якій ціні позивач має намір придбати - Chevrolet Aveo вартістю 89920 грн. ( а.с. 14).

В статті 7 Додатку №2 до Угоди №362516 зазначено, що Учасник, якому вже надано право на отримання автомобіля, має право звернутися з проханням надати будь-яку марку та/або модель, що відрізняється від марки /та моделі Автомобіля,зазначених в Додатку №1, із модельного ряду, запропонованого Постачальником для системи ОСОБА_2.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до зазначеної угоди позивач 18.10.2013 року отримав автомобіль ЗАЗ VIDA SF4850, що визнається сторонами, та відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

В позовних вимогах позивач просить визнати недійсними п.2.1 та п.2.2 ст.2 та п. 3.2 ст. 3 ІІ Розділу Додатку до Угоди №362516 від 11.07.2011 року та визнати за позивачем право здійснювати оплату за автомобіль в межах його вартості на момент отримання 18.10.2013 року в сумі 132 800 грн.

Відповідач у запереченнях вказує, що між сторонами було укладено договір про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групах ОСОБА_3, яку створено ТОВ «АВТО ПРОСТО». Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. При укладенні Угод з учасниками, укладеними в рамках системи АвтоТак, ТОВ «АвтоПросто», надає учасникам послуги, що направлені на придбання автомобіля на основі системи АвтоТак. Зазначає, що діяльність відповідача є законною та регламентована ЗУ «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Що, також, підтверджується правовою позицією ВСУ, викладеною в постанові у справі № 6-40цс13 від 11.09.2013 року.

Відповідно до ст.10 Угоди підписання Угоди та Додатків до неї є свідченням ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та Додатками до неї. Крім того, відповідно до п.13.8 ст.13 Додатку №2 до Угоди у позивача було 7 календарних днів від дати підписання Угоди для самостійного повторного ознайомлення та розірвання її. При цьому в разі розірвання угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО». Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «АВТО ПРОСТО» про розірвання угоди.

Однак, позивач своїм правом розірвати угоду не скористався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами угоди. Крім того, як зазначає сам позивач, протягом тривалого часу він сплачував щомісячні внески у повному обсязі, що підтверджує його згоду з умовами укладеної ним Угоди.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підставами даного позову є невідповідність, на думку позивача, окремих умов договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», введення його в оману щодо умов договору, що призвело до утворення істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду споживачеві та необхідність зміни зазначених умов договору в судовому порядку внаслідок цього.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме: відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочини, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин вважається правомірним не лише тоді, коли не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми закону у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону, згідно з яким умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності; по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пп. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс16, від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Щодо несправедливості умов Угоди, які всупереч принципу добросовісності його наслідком створюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу, на які посилається позивач, а саме зростання його щомісячних платежів за договором, то необхідно зазначити наступне. Відповідно до розрахунку, наданого відповідачем, щомісячні платежі за договором як збільшувались, так і зменшувались, в період з серпня 2012 року по січень 2014 року позивач сплачував внески, розраховані за Угодою з поточної ціни автомобіля, меншої ніж зазначена в Додатку № 1 до Угоди - 89920 грн. Тобто, в даному випадку, не можливо стверджувати про порушення принципу добросовісності та дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу, оскільки ціна автомобіля може як збільшуватись, так і зменшуватись і безпосередньо залежить від економічної ситуації в державі та курсу долара США до гривні, а відповідно формування вартості автомобіля перебуває поза межами контролю сторін. Також, угодою чітко встановлено строк її дії, що не суперечить вимогам цивільного законодавства та звичаям ділового обороту.

Судом встановлено, що позивач вже звертався до Павлоградського міськрайонного суду з позовом до відповідача щодо встановлення фіксованого щомісячного платежу за автомобіль, розрахованогоз вартості автомобіля на момент отримання 18.10.2013 року в сумі 132 800 грн. 00 коп., відповідно до Угоди, яка оскаржується в даній справі, з посиланням на порушення ЗУ «Про захист прав споживачів».

Рішенням Павлоградського міскрайонного суду від 01.12.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання права платити фіксований місячний платіж за автомобіль по угоді № 362516 від 11.07.2011року у відповідності з тим, що був на момент отримання авто 18.10.2013р. в розмірі 1258 грн. 72 коп. відмовлено. Рішення було оскаржено в апеляційному порядку, та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.03.2017 року було залишено без змін, в касаційному порядку, також, скасовано не було, тобто 30.03.2017 набрало законної сили.

Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень,крім випадків,встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначеним рішенням встановлено, що:«Розмір оплати продукції (адміністративні витрати) встановлений у відсотках, а не в твердій сумі. Позивачем та Відповідачем в ст. 2 Додатку № 2 до Угоди погоджено, що розмір кожного Повного щомісячного внеску (у тому числі адміністративних витрат) визначатиметься у відсотках до встановленої щомісячно Виробником чи Імпортером актуальної ціни автомобіля. Також відповідно до термінології, Поточна ціна автомобіля - ціна Автомобіля, яка встановлюється Виробником та/або Імпортером та/або Дистриб'ютором в останній робочий день календарного місяця та є основою розрахунку розміру складових Повних внесків та інших платежів, передбачених Угодою. Ціна автомобіля, яка повідомлена Виробником/Імпортером на дату сплати чергового щомісячного платежу і яка береться для розрахунку його розміру, повідомляється кожному Учаснику щомісяця у квитанції на сплату щомісячного платежу. Пунктом 2.2 ст. 2 додатку №2 до Угоди визначено, що Поточна ціна автомобіля зазначена у Додатку №1 до Угоди - це остання поточна ціна автомобіля повідомлена виробником на день укладання угоди. Визначення ціни автомобіля на момент підписання угоди необхідно для визначення розміру Вступного внеску в грошовому еквіваленті.

Позивач погодився з умовами Угоди та Додатків №№№1,2,3 до неї без застережень, що підтверджується його підписом на кожному з документів.

Слід зауважити, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» надає послуги на підставі Закону України № 3462-ІУ від 02.06.2011 року, яким до Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" були внесені зміни до ч. 1 ст.4 та вказану статтю було доповнено пунктом 11-1 такого змісту: Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, отже вказаний вид послуг передбачений у законодавстві та він не може бути незаконним.

При підписанні Угоди діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» базувалася на ряді норм ЦК України та Господарського кодексу України, що гарантують Товариству його існування на ринку України, а саме: пунктах 3 та 4 ст. З ЦК України, які гарантують "свободу договору" та "свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом"; п. 1 ст. 6 ЦК України -

"сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства", тобто ст.3 ЦК України, п.1 ст. 12 ЦК України, який наголошує, що "особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд"; ст. 627 ЦК України, відповідно до якої "сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору"; п.1 ст. 43 ГК України, яка наголошує,що "підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом".

Таким чином, угоди, які укладаються з клієнтами Системи АВТО ТАК, повністю відповідають діючому законодавству України, діяльність ТОВ "Авто Просто" не заборонена законом.

Щодо посилання позивача в позовній заяві на ч. 1, 2, 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", то відповідно до ч.2 ст 18 цього закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Оскільки дисбаланс - це нерівна кількість прав та обов'язків, то Позивачу необхідно було зазначити в якій кількості нерівні права та в якій кількості нерівні обов'язки сторін, така нерівність повинна бути на шкоду споживача, крім того така нерівність повинна бути істотною. Зобов'язання Відповідача визначені в ст. 3 Угоди та складаються з 11 пунктів натомість зобов'язання позивача визначені в ст. 5 Угоди та складаються з 7 пунктів. Таким чином, посилання позивача на істотний дисбаланс прав та обов'язків позивача та відповідача на користь відповідача не відповідає дійсності».

Отже, вказаним преюдиційним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 не довів несправедливих умов, які б свідчили про порушення його прав як споживача.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Отже, після ухваленого преюдиційного судового рішення про відмову в задоволенні вимог про визнання права платити фіксований щомісячний платіж за автомобіль, яким судом на підставі ґрунтовного та повного аналізу умов угоди здійснено висновок щодо відсутності в ній несправедливих умов, які б свідчили про порушення права позивача, сторони вже не можуть оспорювати встановлені судом факти щодо дійсності цього правочину.

Отже, ті обставини, що ТОВ «АвтоПросто» порушило права позивача при укладенні Угоди від 11.07.2011 року №362516 не підлягають доказуванню у даній справі, оскільки дана обставина встановлена у рішенні Павлоградського міскрайонного суду від 01.12.2016 року, яке набрало законної сили, а отже, вимоги позивача щодо визнання недійсними п.2.1, п.2.2 ст.2 та п. 3.2. ст. 3 ІІ Розділу Додатку № 2 до Угоди №362516 від 11.07.2011 року, та визнання права за позивачем здійснювати оплату за автомобіль в межах вартості на момент отримання 18.10.2013 року в сумі 132 800 грн. 00 коп., є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-61, 88, 209,212-215, 218,223 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання недійсними п.2.1, п.2.2. ст.2, п.3.2 ст. 3 ІІ Розділу Додатку № 2 до Угоди №362516 від 11.07.2011 року та встановлення за ним права здійснювати оплату за автомобіль в межах його вартості на момент отримання 18.10.2013 року в сумі 132 800 грн. 00 коп. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. С. Зінченко