Справа № 466/7083/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

при секретарі - Ваврин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування майном, -

у с т а н о в и в:

09 серпня 2016 року позивачі ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просять суд ухвалити рішення про вселення ОСОБА_1, 28.09.1958р.н. та ОСОБА_2, 27.08.1998р.н. у будинок №36 по вул. Мурованій у м. Львові та усунення перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком № 36 по вул. Мурованій у м. Львові, шляхом звільнення житлової кімнати та надання ключів від вхідних дверей ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 1985р. позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із 1996р. ОСОБА_1 почав проживати із ОСОБА_7 - дружиною. У 1998р. у них народилася донька ОСОБА_2. Будинок №36 по вул. Мурованій у м. Львові був придбаний їх з відповідачкою батьками.

27.03.1992р. мати позивача ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3.І. 1/4 частини спірного житлового будинку.

Згідно рішення апеляційного суду Львівської області від 31.08.2015р. за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 1/24 частки житлового будинку №36 по вул. Мурованій, 36. У них з відповідачкою триває спір відносно проживання позивача із сім'єю у будинку.

ОСОБА_1 з дружиною та донькою проживають у літній кухні. Відповідачка ОСОБА_3 не впускає позивача проживати у будинок. Не дає згоди на узаконення літньої кухні у жиле приміщення та узаконення земельної ділянки.

Позивач зазначає, що відповідачка ОСОБА_3 у різний спосіб хоче вигнати ОСОБА_1 із сім'єю з батьківського подвір'я. Відповідачка не тільки не впускає позивача із сім'єю в будинок, вона перекрила доступ до води, електрики. Йому доводиться просити води у сусідів. Відповідачка створює нестерпні умови проживання на протязі багатьох років. Таким чином, відповідачка чинить позивачу перешкоди у користуванні його власністю. Враховуючи вищевикладене, вимушені звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечила, предявила зустрічний позов, в якому просить постановити рішення, яким встановити порядок користування майном частиною житлового будинку №36 по вул. Мурованій у м. Львові, згідно з яким: частину будівлі А-1 із житловою кімнатою під №2-2, загальною площею 22 м.кв. та тамбуром під №2-1, загальною площею 9, 00 м. кв. залишити у володінні та користуванні ОСОБА_3 та членів її сім'ї ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5;

- приміщення житлової кімнати, площею 11 м.кв. №1-2 в будівлі "Б" залишити у володінні та користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

- приміщення кухні площею 8,60 №1-1 та вбиральні площею 3,20 №1 в будівлі "Б" залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5;

- зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надати дублікат ключа від вхідних дверей будівлі "Б", яка відноситься до частини будинку №36 по вул. Мурованій у м. Львові;

- зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 та членам сім'ї будь-які перешкоди у користуванні приміщення кухні та вбиральні в будівлі «Б», яка відноситься до частини будинку №36 по вул. Мурованій у м. Львові.

Як на підставу своїх вимог зіслалася на те, що ОСОБА_3 є власником 1/4 будинку №36 разом по вул. Мурованій у м. Львові. Вказана частка у спільному майні відповідає частині будівлі А-1 та складається із житлової кімнати площею 22,2 м.кв., що позначена в технічному паспорті цифрами "2-2", тамбуром площею 9,00 кв.м., позначений цифрами "2-1", обладнаній газопостачанням та світлом. До вказаної 1/4 частки майна також входить будівля, що позначена в технічому паспорті літерою "Б" загальною площею 25.5 кв.м. із добудованим тамбуром під літ."б", загальною площею 3, 4 м.кв. та призначалася при плануванні будинку як літня кухня, проте є придатним для постійного проживання приміщення із усіма вигодами. Вказана будівля складається власне із кухні загальною площею не більше ніж 10 кв.м., ізольованої житлової кімнати із площею приблизно 13-15 м.кв., вбиральні, тамбуру в розмірі 3,4 м. кв. Будівля так званої літньої кухні обладнана електричним струмом, газопостачанням, що вбачається із технічного паспорту. Крім того, із загального колодязя (позн. літ. "К") проведено водопостачання, а приміщення облаштоване каналізацією.

ОСОБА_3 разом із своєю сім'єю сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, його дружиною - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньою онукою ОСОБА_6 проживають та зареєстровані у вказаному будинку та фактично займають житлову кімнату 2-2 та приміщення тамбуру 2-1 у частині будівлі А-1, що по загальній площі є меншим, ніж належна їй частка. Приміщення, в якому вони проживають не обладнане ні водопостачанням, ні каналізацією. Відтак, воду вони споживають із загального колодязя та користуються загальною вбиральною, розміщеною на подвір'ї. Не призначене для цього приміщення тамбуру використовується для розміщення спального місця, а також для приготування їжі, влаштування ванни, складання речей тощо.

Позивачу ж за первісним позовом ОСОБА_1 у будинку №36 по вул. Мурованій у м. Львові на праві спільної часткової власності належить 1/24 частка будинку. ОСОБА_1 разом із своєю повнолітньою донькою ОСОБА_2 також зареєстровані за місцем проживання у вказаному будинку. Крім них також проживає дружина позивача за первісним позовом - ОСОБА_7 Всі вони разом фактично займають повністю усе приміщення споруди позн. "Б" (власне кухні та вбиральні, а також житлової кімнати) із тамбуром "б" і користуються усіма вигодами (водою, газопостачанням, світлом, каналізацією), що не відповідає їх 1/24 частці майна, не приймаючи при цьому участі у витратах за отримані послуги.

З моменту придбання вказаного будинку батьками та й згодом після укладення ОСОБА_1 шлюбу, ОСОБА_3 не заперечувала проти володіння та користування ними спорудою "Б", не вимагала надання їй в спільне користування приміщення кухні, яка знаходиться у цій будівлі, будь-яким іншим чином не втручалася у їх побут. Проте, дружина позивача за первісним позовом ОСОБА_2 почала влаштовувати конфлікти між усіма ними та спонукала ОСОБА_1 до спричинення між ними спору щодо частки у майні.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 31.08.2015 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 на 1/24 частку житлового будинку №36 по вул. Мурованій у м. Львові.

Після ухвалення вказаного рішення, позивач за первісним позовом та його сім'я стверджують, що будинок належить їм, вони вважають, що мають право здійснювати повне володіння та користування будинком незалежно від їх згоди, домовлятися про володіння та користування спільним майном вони не бажають. Натомість, щодень, позивач за первісним позовом та його сім'я влаштовують різноманітні, надумані конфлікти, безпричинно викликають поліцію, здійснюють на адресу її сім'ї різноманітні погрози, в т.ч. при працівниках поліції, різноманітним чином перешкоджають у користуванні всім іншим спільним майном, неодноразово нацьковують свого собаку на онуку ОСОБА_3, здійснюють інші різноманітні незручності в користуванні подвір'ям. З цього приводу ними також викликалась поліція, а з. ОСОБА_1 та членами його сім'ї працівниками поліції проводилися бесіди.

Відтак, ОСОБА_1 та члени його сім'ї не бажають здійснювати право спільної часткової власності спільно шляхом досягнення домовленості про користування та володіння майном.

В ч.3 ст. 358 ЦК України вказано, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Враховуючи вищенаведене правило ч.3 ст.358 ЦК України, сторони спору мають право на володіння і користування майном лише відповідно їх часток. Відтак, вимога позивача про звільнення житлової кімнати, яку ОСОБА_3 займає із своєю сім'єю, та надання йому ключів від вказаного приміщення не може бути задоволена, оскільки за своєю площею є значно більшою від частки ОСОБА_1 у спільному майні.

Враховуючи також те, що згідно ст.379 ЦК України, будівля, позначена під літ "Б" містить ізольоване приміщення, придане для постійного в ньому проживання та окрему кухню, а загалом в будівлі наявні усі комунальні вигоди, то така є житлом, а згідно визначення ст.381 ЦК України відноситься до усієї садиби, а позивачі за первісним позовом там проживають, що ними визнається та вказано у позовній заяві, то вимога про їх вселення у будинок не підлягає задоволенню також.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 ініціював спір щодо користування та володіння майном, яке перебуває у спільній частковій власності, то для правильного вирішення спору, вважає за необхідне звернути увагу суду на таке.

Як вже і зазначалося, частина майна у спільній частковій власності, якою ОСОБА_3 фактично користується є значно меншою, ніж та, що їй належить, натомість частина майна якою фактично користується відповідач за первісним позовом та члени його сім'ї, в т.ч. незаконно його дружина, є значно більшою від частки, що належить ОСОБА_1 При цьому, як вже вище зазначалося, приміщення будівлі "Б" містить ізольовану житлову кімнату, кухню та всі комунальні вимоги, в той час, як частина будівлі А-1, в якій вони проживають не обладнана водовідведенням та каналізацією, і без самостійної кухні не є приданим для проживання сім'ї з малолітньою дитиною приміщенням.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_3 вважає, що спір необхідно вирішити шляхом встановлення порядку користування майном, а саме: частину будівлі А-1 із житловою кімнатою та тамбуром залишити у володінні та користуванні її сім'ї, приміщення житлової кімнати в будівлі "Б" залишити у володінні та користуванні ОСОБА_1 та його доньки ОСОБА_2, а приміщення кухні та вбиральні в будівлі "Б" встановити в спільному володінні та користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Крім того ОСОБА_3 зазначає, що оскільки позивач та члени його сім'ї не бажають надати ОСОБА_3 та членам її сім'ї в користування приміщення кухні в будівлі "Б" та у різноманітний спосіб продовжуватимуть чинити перешкоди, то також вважає за необхідне заявити вимогу про заборону відповідачам за зустрічним позовом чинити її та членам сім'ї будь які перешкоди у володінні і користуванні цим приміщенням та зобов'язати відповідача надати дублікат ключа від вхідних дверей будівлі, позн. під літ. "Б".

Також вказує, що враховуючи те, що відповідач не надає ОСОБА_3 у користування кухню та санвузол в будівлі "Б", а також немає наміру дозволити її та членам сім'ї користуватись вказаними приміщеннями, вважає, що суд може зобов"язати відповідачів за зустрічним позовом надати їй доступ до приміщення кухні та санвузла в будівлі "Б" та зобов'язати відповідачів не чинити її та членам сім'ї будь-яких перешкод у користуванні цим майном. У зв'язку із чим, відповідач повинен надати ОСОБА_3 дублікат ключа від вказаної споруди. З огляду на наведені обставини просить в первісному позові відмовити та задовольнити її зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_9 первісні позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення такі ж як викладені в поданому до суду позові. Просять позов задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечили та просили відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_10 первісний позов заперечили, зустрічну позовну заяву підтримали, зіславшись на викладені в ній доводи.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримав, а первісний позов заперечив.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не зявились, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому порядку.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази по справі, суд приходить до висновку, що первісний позов піддягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року, за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8 на 1/24 частку жилого будинку №36 на вул. Мурованій у м. Львові.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності володіє 1/24 частиною будинку, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Мурована, 36, а ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності володіє 1/4 частиною будинку, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Мурована, 36.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №63975233 від 21.07.2016 року, до проведення самовільних добудов будинок №36 по вул. Мурованій у м. Львові складався з чотирьох житлових кімнат та кухні: житловою площею 65,2кв.м, загальною 127,6кв.м, після будинок складається з шести житлових кімнат та кухні: загальною площею 166,5кв.м, житловою 101,1кв.м. Самовільно побудовано: житлова прибудова літ. А-2; житловий будинок літ.Б-1; веранда літ.б-1. Самовільне будівництво здійснене іншим співвласником, згідно акту ЛКП «Збоїща-408» від 18.11.2005 року.

У відповідності до довідки з місця проживання про склад сімї і прописку ЛКП «Північне-411» №2901 від 12.09.2016р. у будинку №36 по вул. Мурованій у м. Львові зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (співвласник), ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 (співвласник), ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (співвласник), ОСОБА_21

В судовому засіданні також встановлено, що між сторонами існує конфлікт з приводу спільного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4, сторони в засіданні вказаний факт визнали, позивач та його донька неодноразово звертались в правоохоронні органи з приводу дій відповідача.

Крім того, з пояснень позивачів, даних в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з дружиною та донькою проживають у літній кухні будинку №36 по вул. Мурованій у м. Львові. Відповідачка ОСОБА_3 не впускає позивача проживати у вказаний будинок, не дає згоди на узаконення літньої кухні у жиле приміщення та узаконення земельної ділянки. Позивач зазначає, що відповідачка ОСОБА_3 у різний спосіб хоче вигнати ОСОБА_1 із сім'єю з батьківського подвір'я. Відповідачка не тільки не впускає позивача із сім'єю в будинок, але і перекрила доступ до води, електрики.

За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності передбачає право володіння, користування та розпорядження з боку власника своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до висновків Верховного Суду України викладених у постанові від 16 січня 2012 р. у справі № 6-57цс11 - у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Проаналізувавши вищевказані норми закону та оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач перешкоджає позивачам користуватися частиною належного їм на праві власності майна на власний розсуд, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити в повному обсязі та усунути перешкоди ОСОБА_1 (28.09.1958 р.н.) та ОСОБА_2 (27.08.1998р.н.) у користуванні житловим будинком №36 по вулиці Мурованій у м.Львові, шляхом звільнення житлової кімнати, надання ключів від вхідних дверей та вселити ОСОБА_1 (28.09.1958 р.н.), ОСОБА_2 (27.08.1998р.н.) у будинок №36 по вулиці Мурованій у м.Львові.

Що стосується зустрічного позову відповідача ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування майном, то такий, на думку суду, не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

З зустрічного позову вбачається, що ОСОБА_3 просить встановити порядок користування майном частиною житлового будинку №36 по вул. Мурованій у м. Львові, згідно з яким: частину будівлі А-1 із житловою кімнатою під №2-2, загальною площею 22 м.кв. та тамбуром під №2-1, загальною площею 9, 00 м. кв. залишити у володінні та користуванні ОСОБА_3 та членів її сім'ї ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5; приміщення житлової кімнати, площею 11 м.кв. №1-2 в будівлі "Б" залишити у володінні та користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2; приміщення кухні площею 8,60 №1-1 та вбиральні площею 3,20 №1 в будівлі "Б" залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5; зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надати дублікат ключа від вхідних дверей будівлі "Б", яка відноситься до частини будинку №36 по вул. Мурованій у м. Львові; зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 та членам сім'ї будь-які перешкоди у користуванні приміщення кухні та вбиральні в будівлі «Б», яка відноситься до частини будинку №36 по вул. Мурованій у м. Львові.

У відповідності до ст.ст. 358, 364 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

В судовому засіданні встановлено, що згоди щодо користування квартирою між співвласниками не досягнуто.

Як зазначено в правовій позиції 6-1500цс15, відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність.

Так, на думку суду, для встановлення порядку користування майном частиною житлового будинку №36 по вул. Мурованій у м. Львові, потрібні спеціальні знання, тобто, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК.

Проте клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи щодо варіантів порядку користування будинком №36 по вул. Мурованій у м. Львові з цього приводу представник позивача та позивач за зустрічним позовом не заявляли.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищенаведеного, у зв'язку із ненаданням належних доказів на підтвердження свої вимог, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 358, 364 ЦК України, -

в и р і ш и в:

Первісний позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 (28.09.1958 р.н.), ОСОБА_2 (27.08.1998р.н.) у будинок №36 по вулиці Мурованій у м.Львові.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 (28.09.1958 р.н.) та ОСОБА_2 (27.08.1998р.н.) у користуванні житловим будинком №36 по вулиці Мурованій у м.Львові, шляхом звільнення житлової кімнати та надання ключів від вхідних дверей.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення порядку користування майном відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_22