АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2703/17 Головуючий 1 інст. - Колодяжна І.М.
Справа № 641/3846/13-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» травня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Каюкова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 березня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова, ОСОБА_1.

В обґрунтування свого позову посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06 вересня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно умов цього договору він складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг. Зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором забезпечено порукою, а саме договором поруки, укладеним з ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова, відповідно до умов якого поручитель і боржник відповідають перед банком як солідарні божники.

Зазначив, що взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні грошові кошти. В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2013 року ОСОБА_1 має заборгованість перед банком в розмірі 36830,80 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 9718,84 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 22631,92 грн., заборгованості за комісії за користування кредитом, а також штрафи: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1730,04 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 36630,80 грн. за кредитним договором; стягнути з ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова, ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 200,00 грн.; стягнути з ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 368,31 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 березня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06 вересня 2006 року у розмірі 36630,80 грн. та судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 368,31 грн., а всього 36999,11 грн.; стягнуто з ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова, ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 200,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити банку у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що 06 вересня 2006 року він підписав заяву, що є складовою договору № б/н від 06 вересня 2006 року, відповідно до якої йому надано кредитний ліміт у розмірі 10000,00 грн. та видано кредитну картку терміном дії на 2 роки. Термін дії цієї картки закінчився ще у вересні 2008 року, кінцевий термін надання банківських послуг є 06 вересня 2008 року, також термін дії картки зазначено на самій картці, а саме вересень 2008 року, а банк звернувся до суду з позовом 17 квітня 2013 року, тобто після спливу строку позовної давності; що кредитна картка з новим строком дії йому не надавалась; що ніяких відомостей та/або доказів щодо продовження строку дії кредитної картки, яка була йому надана 06 вересня 2006 року шляхом надання йому іншої матеріали справи не містять.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 06 вересня 2006 року у розмірі 36630,80 грн. та 200,00 грн. - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов банку в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06 вересня 2006 року у розмірі 36630,80 грн. та 200,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу, не сплинув.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 вересня 2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, який складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Із заяви позичальника вбачається, що термін дії картки становить 2 роки.

За умовами кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Взяті на себе зобов'язання за договором б/н від 06 вересня 2006 року банк виконав своєчасно і повністю, а ОСОБА_1 зобов'язання за цим договором належним чином не виконав.

В зв'язку з чим станом на 31 січня 2013 року заборгованість за кредитним договором становила 36830,80 грн., яка складається з наступного:

9718,84 грн. - заборгованість за кредитом;

22631,92 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

2250,00 грн. - комісія за користування кредитом;

500 грн. - штраф (фіксована частина);

1730,04 грн. - штраф (процентна складова).

Пунктом 3.1.1. Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що строк дії платіжної картки вказано на зворотній стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Із матеріалів справи вбачається, що строк дії картки закінчився у вересні 2008 року.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 надала до суду копію платіжної картки ОСОБА_1, на якій зазначено, що термін дії платіжної картки до 09 2008 року.

Відповідно до пункту 3.1.3. Умов і правил надання банківських послуг по закінченню строку дії відповідна картка продовжується на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява отримувача про закриття картрахунку, а також умов наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії ) і при виконанні інших умов продовження, передбачених договором.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснила, що іншу платіжну картку ОСОБА_1 не отримував. Кредитними коштами після вересня 2008 року він не користувався.

Представник банку в суді апеляційної інстанції в свою чергу цього не спростував.

Посилання представника банку на те, що платіжна картка видана 07 вересня 2006 року і діє до вересня 2010 року належними та допустимими доказами не підтверджуються. Довідка банку, на яку послався представник банку і яка міститься на аркуші справи № 85, суперечить заяві позичальника, яку ним підписано та з якої вбачається, що платіжна картка з таким самим номером 056392), який зазначено в довідці отримана ОСОБА_1 саме 06 вересня 2006 року і строк її дії 2 роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про поверненя кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Із матеріалів справи вбачається, що дії картки закінчився у вересні 2008 року.Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 у квітні 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 підтвердила, що ОСОБА_1 іншої платіжної картки не отримував і кредитними коштами не користувався.

До 2013 року банк до нього ніяких претензій щодо сплати боргу не пред'являв.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 просив суд застосувати строк позовної давності, (а. с. 77).

Оскільки застосування строку позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову, судова колегія вважає, що в задоволенні позову банку в цій частині необхідно відмовити.

Неповно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи, не звернувши увагу на вимоги закону, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення позову банку в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 06 вересня 2006 року у розмірі 36630,80 грн. та 200,00 грн. і судового збору в сумі 368,31 грн.

Оскільки рішення суду в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, воно підлягає скасуванню в цій частині з відмовою в задоволенні позову банку в цій частині.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 06 вересня 2006 року у розмірі 36630,80 грн. та судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 368,31 грн., а всього 36999,11 грн. та солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 200,00 грн. - скасувати і в задоволенні позову Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» в цій частині - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії