Справа № 219/2745/17
Провадження № 2/219/2222/2017
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

07.06.2017 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Наумової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

установив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначає, що відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.02.2008 року у справі №2-1181/2008 є власницею житлового будинку, розташованого по вул. Лермонтова, 4 у м. Бахмут Донецької області. Разом з нею в цьому будинку зареєстрований ОСОБА_2. Відповідач, не є власником будинку, за місцем реєстрації не проживає з червня 2014 року, що підтверджується відповідним актом від 07.02.2017 року, складеним комісією зі складу сусідів та голови квартального комітету, особистих речей у житлі не зберігає, що порушує її права як власника помешкання.

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності та про підтримання позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання жодного разу не з'явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом, зокрема, розміщення інформації на веб-сторінці суду та оголошення у друкованому виданні «Урядовий курєр».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (даті - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та, суд, на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що будинок, який розташований за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Лермонтова, буд. 4,належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.02.2008 по справі №2-1181/2008, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Артемівське бюро технічної інвентаризації» (а.с.3).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18791159 від 13 травня 2008 року, виданого Комунальним підприємством «Артемівське бюро технічної інвентаризації», номер запису 3117 в книзі 59-14, власником будинку розташованого за адресою: м. Бахмут, вул. Лермонтова, буд. 4 є ОСОБА_1 на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.02.2008 по справі №2-1181/2008 (а.с.4).

Згідно акту від 07.02.2017 року, складеного у складі сусідів та головою квартального комітету №7, встановлено, що ОСОБА_2, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 та з 2014 року по даний час не проживає за даною адресою. (а.с. 10).

Приймаючи рішення, суд виходить з наступного.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.ч.1, 2 ст.405 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК).

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_2 не є власником спірного будинку, у спірному будинку не проживає, особистих речей у будинку не зберігає, будинком не цікавиться, його необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком № 4, який розташований по вул. Лермонтова, м. Бахмут Донецької області.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 214, 215-218, 224 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Лермонтова, буд. 4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Т.В.Давидовська