АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2626/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1379/К/17 суддя Літвіненко Н.А.
Категорія - 5 (І) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

04 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Гладиш К.І.

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником автомобіля ВАЗ модель 21099, 2004 року випуску, тип ТЗ: седан, № кузова/шасі: Y6D0943, реєстраційний номер НОМЕР_1, який придбано за кредитні кошти, що отримані нею за кредитним договором №KRP0A000400041, укладеним 11.05.2004 року між нею та відповідачем.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором позивач надала в заставу набутий нею автомобіль ВАЗ модель 21099, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, уклавши 11.05.2004 року з відповідачем договір застави рухомого майна.

Під час здійснення досудового слідства у кримінальній справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України, за постановою слідчого прокуратури м. Кривого Рогу від 20.03.2007 року автомобіль ВАЗ модель 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 був визнаний речовим доказом та вилучений й 26.03.2007 року переданий на зберігання ПАТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, постановою слідчого м. Кривого Рогу від 28.03.2007 року автомобіль ВАЗ модель 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 виключено зі списку речових доказів, а постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01.02.2008 року кримінальне провадження за ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України щодо неї закрито та звільнено її від кримінальної відповідальності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави залишено без змін рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року, якими відмовлено у задоволенні заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог.

Посилаючись на те, що на даний час відпали всі правові підстави як в кримінальному так і в цивільному провадженні для знаходження належного їй на праві власності автомобіля на зберіганні у відповідача, тоді як відповідач в добровільному порядку відмовляється повернути його їй, просила суд витребувати автомобіль із незаконного володіння ПАТ КБ «ПриватБанк» та повернути його їй, стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. та 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року задоволено позов ОСОБА_1 Витребувано у ПАТ КБ «ПриватБанк» належний ОСОБА_1 на праві приватної власності автомобіль ВАЗ 21099 2004 року випуску, тип ТЗ : седан № кузова/шасі Y6D0943, реєстраційний номер НОМЕР_1 та повернуто вказаний автомобіль ОСОБА_1 Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору 551,20 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права. Зокрема, судом не враховані приписи ст. ст. 44, 45 Закону України «Про заставу», умови п. 17.10 укладеного договору застави та законність правових підстав для утримання предмета застави банком в закладі у звязку з невиконанням позичальником ОСОБА_1 умов укладеного кредитного договору й наявністю простроченої заборгованості за кредитом. Також відповідач вважає безпідставним стягнення витрат на правову допомогу, які по суті не є такими та їх розмір не є доведеним документально.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 травня 2004 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №KRP0A000400041, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти на термін по 10.05.2008 року у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 31716,00 грн. на придбання автомобіля (а.с. 11-12).

У забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, ОСОБА_1 за договором застави від 11.05.2004 року передала банку в заставу придбаний транспортний засіб - автомобіль ВАЗ, модель 21099, 2004 року випуску, тип ТЗ: седан, № кузова/шасі: Y6D0943, реєстраційний номер НОМЕР_1, колір сіро голубий, який належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 08.05.2004 року (а.с. 9, 13).

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобовязань по сплаті щомісячних платежів за вищевказаним кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 41729,98 грн., яку стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2006 року (а.с. 20).

Також встановлено, що на початку 2007 року за заявою Криворізького філіалу ПАТ КБ «ПриватБанк» прокуратурою м. Кривого Рогу відносно ОСОБА_1В порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст.ст. 190, 358 КК України, в рамках проведення досудового розслідування, по якій 20.03.2007 року слідчим автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 був визнаний речовим доказом та вилучений, а 26.03.2007 року переданий на зберігання ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 17, 18).

Постановою слідчого прокуратури м. Кривого Рогу від 28 березня 2007 року зазначений автомобіль виключений зі списку речових доказів у кримінальній справі (а.с. 19).

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2008 року кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України провадженням закрито та її звільнено від кримінальної відповідальності (а.с. 22).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17.10.2014 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави (а.с. 24).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2015 року, скасовано рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17.10.2014 року та ухвалено нове рішення про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ, модель: 21099, 2004 року випуску, тип ТЗ: седан, № кузова/шасі: Y6D0943, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 25-27, 29-30).

01 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням повернути належне їй рухоме майно - автомобіль ВАЗ 21099, 2004 року випуску, тип ТЗ: седан, № кузова/шасі: Y6D0943, реєстраційний номер НОМЕР_1, що знаходиться на зберіганні у відповідача, в чому їй відповідачем на підставі листа за вих. № 20.1.0.0.0/7-160311/1902 від 17.03.2016 року відмовлено з підстав наявності у позичальника простроченої заборгованості за кредитним договором (а.с. 31, 32).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для утримання відповідачем належного позивачу майна - автомобіля ВАЗ 21099, 2004 року випуску, тип ТЗ: седан, № кузова/шасі: Y6D0943, реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки в цивільному процесі ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено у задоволенні його вимог про звернення стягнення на належний позивачу автомобіль, а в рамках кримінального провадження автомобіль позивача був виключений із числа речових доказів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Разом з тим, ч.2 ст. 321 ЦК України передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач була обмежена у здійсненні права власності щодо належного їй рухомого майна автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 з підстав передбачених ст.ст. 78, 79 КПК України 1960 року у звязку з визнанням його речовим доказом у кримінальній справі, що й стало підставою для передачі автомобіля на відповідальне зберігання ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, враховуючи те, шо постановою слідчого прокуратури м. Кривого Рогу від 28 березня 2007 року зазначений автомобіль виключений зі списку речових доказів у кримінальній справі, а постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2008 року кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України провадженням закрито та її звільнено від кримінальної відповідальності (а.с. 19, 22), правові підстави обмеження ОСОБА_1 у користуванні належним їй на праві власності автомобілем відпали.

Крім того, підстави обмеження у здійсненні права власності щодо майна визначені й положеннями ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що звернення стягнення на майно боржника здійснюється не інакше як на підставі виконавчого документу, виданого на виконання судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ 21099, 2004 року випуску, тип ТЗ: седан, № кузова/шасі: Y6D0943, реєстраційний номер НОМЕР_1 (.с. 25-27).

Відповідно до положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Таким чином, встановивши, що у відповідача відсутні правові підстави для обмеження ОСОБА_1, як власника, у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності майном - автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1, та утримання його відповідачем, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у відповідача правових підстав для утримання відповідачем майна позивача та наявність підстав для задоволення позову згідно вимог ст. 387 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача про законність утримання ним автомобіля з підстав, передбачених п. 17.10 укладеного між сторонами договору застави, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до умов наведеного договору застави у випадку порушення заставодавцем зобовязань за кредитним договором передбачається передача на підставі підписаного сторонами акту прийому-передачі автомобіля заставодавцем в заклад на зберігання заставодержателю.

Однак, матеріали справи не містять доказів, що автомобіль було передано добровільно ОСОБА_1 в заклад на виконання умов п. 17.10 договору застави від 11.05.2001 року. Крім того, цей факт заперечувала й сама позивач, наполягаючи на примусовому вилученні в неї автомобіля.

Не може погодитися колегія суддів й з доводами апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, з огляду на наступне.

У п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в чинній редакції, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на надання правової допомоги позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 25 27.04.2016 року, з якої вбачається, що остання сплатила адвокату ОСОБА_2 2000,00 грн. (а.с. 33).

Також матеріали справи містять договір про надання юридичних послуг від 13.02.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_5 і акт виконаних робіт з надання юридичних послуг від 27.04.2016 року, який містить перелік виконаних робіт за позовом з урахування витрат часу на їх виконання в загальному розмірі 4,95 години, що становить 2728,44 грн. (4,95 х 1378,00 х 40%) й не перевищує граничних розмірів, визначених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а тому колегія суддів приходить до висновку про доведеність заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн., які понесено позивачем (а.с. 34, 35).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, дав їм належну правову оцінку, правильно визначив природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують, суттєвими не являються і не дають колегії суддів підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, у звязку з цим, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а рішення суду повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

ОСОБА_6