АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1755/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів : Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря: Радченко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на майно у рахунок погашення боргу, стягнення неустойки (пені) та судових витрат,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму основного боргу за договором позики у розмірі 537 250 грн., суму неустойки за договором позики у розмірі 302223,20 грн. станом на 01.10.2015 року. Стягнення здійснити за рахунок власності відповідачів, а саме квартири АДРЕСА_1 корп. 1 та квартири АДРЕСА_2. Стягнути з відповідачів солідарно 6090 грн. судового збору.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_4 борг за договором позики в сумі 25 000,00 доларів США, в еквіваленті на день звернення з позовом ( за курсом 100 доларів США дорівнює 21295636 гривень України) в сумі 537 250,00 гривень, стягнуто суму пені за період з 01.12.2012 року по 01.12.2013 року в сумі 28226,63 гривень. В іншій частині стягнення суми пені, в проведенні стягнення за рахунок стягнення на квартиру АДРЕСА_3(Науки) в АДРЕСА_4 в корпусі 1 будинку № 22-б по вул. Культури в м. Харкові, яка належить ОСОБА_5 в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, просять вказане рішення суду в частині задоволення позову скасувати, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування скарги посилаються на неповне з*ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Звертають увагу, що на погашення заборгованості був виданий виконавчий напис нотаріуса, тому повторне стягнення заборгованості судовим рішенням суперечить ст. 61 Конституції України, згідно якої подвійне стягнення боргу законом забороняється. Наполягають, що отримані відповідачем ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики були витрачені не в інтересах сім'ї, а на придбання обладнання для виробничих потреб підприємця, що підтверджено наданими ним доказами, які безпідставно не прийняті судом. Вказують, що з них безпідставно стягнуто пеню, яка не передбачена у договорі позики.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.06.2012 року ОСОБА_4 дав в борг ОСОБА_1 202500 гривень, договір позики було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій за № 321. Строк повернення позики встановлено до 01.12.2012 року (а.с. 37).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеними з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно правового висновку про застосування статей 1046, 1047 ЦК України, що міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс 13 та від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

За змістом ч. 4 ст. 10 ЦПК Українисуд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України)

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1ст. 212 ЦПК України).

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано оригінал договору позики (а.с.37 том 1). Факт отримання коштів ОСОБА_1 не заперечує, вказує, що борг повернув частково, між тим належних та допустимих доказів цього не надав .

Згідно пункту 2 договору позики від 01.06.2012 року, якщо у разі девальвації української національної одиниці протягом строку дії договору, позичальник зобовязується повернути суму грошей у гривнях в еквіваленті 25 000 доларів США за офіційним курсом банку на день платежу.

Оскільки з моменту укладення договору до моменту звернення до суду відбулося офіційне зниження курсу національної валюти щодо долара США, то стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає гривневий еквівалент 25000 доларів США за офіційним курсом НБУ в межах заявлених вимог - станом на час складання позовної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що 19.11.2014 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про видачу виконавчого напису, який було винесено на суму 324 848,83 гривень, внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій за № 1079. Строк подачі виконавчого напису до примусового виконання встановлено 1 рік (а.с.38).

04.08.2015 року державний виконавець Дзержинського ВДВС Харківського міського управління юстиції ОСОБА_7 винесла постанову ВП №461290 про повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання, вказавши, що у боржника відсутнє відповідне майно (а.с. 36).

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення боргу в судовому порядку, оскільки виконавчий напис не виконано, на час ухвалення рішення судом першої інстанції строк повторного пред*явлення виконавчого напису до виконання сплив, позов заявлений в межах позовної давності.

Сторони не заперечують, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на час укладення договору позики перебували у шлюбі.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідачі наполягають, що кошти були отримані в борг ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності, а саме для придбання обладнання, між тим, такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, на підтвердження таких доводів ОСОБА_1 було надано договір купівлі-продажу обладнання для виробництва № 8 від 09 лютого 2007 року та платіжні доручення за 2007 рік за якими ОСОБА_1 сплатив грошові кошти за зазначеним договором.

Між тим, зазначені обставини мали місце за 5 років до укладення договору позики від 01.06.2012 року, тому до зазначених доказів колегія суддів ставиться критично.

Крім того, відповідачем надано копію договору купівлі-продажу обладнання від 22 лютого 2012 року та товарні чеки фізичної особи підприємця ОСОБА_8 про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів за період з червня 2012 року по жовтень 2012 року.

Між тим, зазначені документи на думку колегії суддів не є переконливими, товарні чеки не посвідчені, в графі «підпис продавця» міститься підпис без зазначення даних особи, що вчинила його.

Між тим, стаття 296 Податкового Кодексу України зобовязує підприємця вести Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів та на підставі цих даних заповнювати податкову декларацію.

Доказів того, що грошові надходження фізичної особи підприємця ОСОБА_8, на які посилається ОСОБА_1, відображені в Книзі обліку доходів підприємця суду не надано.

ОСОБА_1 надавала нотаріально посвідчену згоду на укладення договору позики від 01.06.2012 року, щодо вчинення такого правочину не заперечувала, не зазначала про те, що кошти за договором позики отримує ОСОБА_1 для ведення підприємницької діяльності, а ні в інтересах сім*ї.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, яка використана на потреби сім*ї, що не спростовано відповідачами.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов*язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов»язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549- 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Позовних вимог про стягнення процентів за користування грошима, 3% річних у відповідності до ст. 625, 1048 ЦК України позивач не заявляв. Натомість просив стягнути з відповідачів пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Між тим, умови договору позики від 01.06.2012 року та положення діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини не передбачають відповідальності за порушення зобов*язань у такому вигляді. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2016 року в частині задоволення позову про стягнення пені скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_9