АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/1929/17 Головуючий 1 інст. Цвіра Д.М.
Категорія: повернення безпідставно
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 січня 2017 року у справі за позовом державного підприємства Український державний проектний інститут «Укрміськбудпроект» до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року державне підприємство Український державний проектний інститут «Укрміськбудпроект» (далі - ДП УДПІ «Укрміськбудпроект» ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих коштів у вигляді надбавок за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50% до посадового окладу в сумі 22 986,56 гривень за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, та заробітної плати за час перебування у службових відрядженнях та у щорічних відпустках за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року в сумі 9811,21 гривень.

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що ОСОБА_3 працював директором ДП УДПІ «Укрміськбудпроект» з 19.10.2009 року по 19.12.2013 року на підставі контракту № 25 .

В період з 31.03.2016 року по 06.06.2016 року Державна фінансова інспекція в Харківський області провела планову ревізію фінансово-господарської діяльності ДП УДПІ «Укрміськбудпроект» за період з 01.01.2013 року по завершений звітний період 2016 року. Ревізією правильності оплати праці відповідачу встановлено, що в порушення вимог ст. 20 Закону України «Про оплату праці», оплата праці останньому проводилась не у відповідності до вимог укладеного контракту.

Відповідно до умов контракту, у разі допущення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам, протягом одного місяця, директору скасовуються всі надбавки, передбачені цим контрактом. У разі несплати заборгованості з виплати заробітної плати працівникам протягом трьох місяців, директору оголошується догана.

Ревізією встановлено, що в періоді з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, всупереч умовам контракту, відповідачу було необгрунтовано нараховано та виплачено надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50% посадового окладу в сумі 22986,56 грн. (за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року) у зв»язку з тим, що за даними бухгалтерського обліку ДП УДПІ «Укрмісьбудпроект» станом на 01.01.2013 року по субрахунку бухгалтерського обліку 661 «Розрахунки із заробітної плати» була наявна кредиторська заборгованість.

Як наслідок зайвого нарахування надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50% посадового окладу колишньому директору ОСОБА_3 необґрунтовано нараховано та сплачено заробітну плату за час перебування у службових відрядженнях, та у щорічних відпустках 9811,21 грн. (за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року), що є порушенням вимог п. 3 з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Порушення допущено з вини відповідача, який згідно з умовами контракту зобов'язаний проводити повну та своєчасну сплату обов'язкових платежів та податків до державного бюджету, позабюджетних та інших фондів, виплату поточної заборгованості заробітної плати, а у разі наявності заборгованості із заробітної плати та інших соціальних виплат її погашення.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 січня 2017 року позов державного підприємства Український державний проектний інститут «Укрміськбудпроект» задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь Українського державного проектного інституту «Укрміськбудпроект», безпідставно набуті грошові виплати у вигляді надбавок за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50% до посадового окладу в сумі 22986,56 грн. за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року та у вигляді заробітної плати за час перебування у службових відрядженнях та у щорічних відпустках за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року в сумі 9811,21 грн., а разом - в сумі 32797,77 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Українського державного проектного інституту «Укрміськбудпроект» судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_3 та звернувся з апеляційною скаргою, в якійпосилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що відносини стосовно виплати заробітної плати є трудовими, а тому надбавка це також зарплата, і не може розглядатися, як безпідставно набуті кошти.

Посилаючись на вимоги ст. 9 КЗпП України зазначає, що умови договору про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації в наслідок порушення покладених на них обовязків лише в межах і в порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що до наявності заборгованості призвела не недобросовісність відповідача, а негативні процеси економіки та порушення дисципліни платежів з боку замовників, а саме органів влади місцевого самоврядування, які не проводили своєчасні розрахунки за виконані підприємством роботи.

Таким чином, заборгованість із заробітної плати виникла внаслідок дебіторської заборгованості, а не недобросовісності відповідача.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду з питань стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що про укладенні контракту відповідачем з Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19 жовтня 2012 року заборгованість із заробітної плати була наявна та щомісячно зменшувалась в 2013 році, не зважаючи на наявність дебіторської заборгованості.

Вказує, що судом першої інстанції не надав оцінки тому факту, що він як керівник підприємства визначив інший спосіб зменшення собі заробітної плати, а саме згідно наказів встановив собі неповний робочий день (2-4 години) з оплатою пропорційно відпрацьованому часу.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем не надано доказів порушення його прав, а саме не надано розрахунку грошових втрат ДП УДПІ «Укрміськбудпроект» саме у звязку з тим, що він як директор інституту отримував надбавки. Крім того, отримувані відповідачем суми з фонду оплати праці підприємства не перевищують сум, які він міг отримувати, знявши з нарахувань суми надбавки.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ДП УДПІ «Укрміськбудпроект», суд першої інстанції виходив з доведеності факту безпідставного отримання грошових коштів ОСОБА_3 та правомірності відшкодування доходів від безпідставно набутого майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 працював директором ДП УДПІ «Укрміськбудпроект» з 19.10.2009 року по 19.12.2013 року відповідно до укладеного контракту № 25 від 19.10.2012 року з директором підприємства, що є у державній власності.

Ревізією правильності оплати праці відповідачу встановлено, що в порушення вимог ст. 20 Закону України «Про оплату праці», оплата праці ОСОБА_3 проводилась не у відповідності до вимог укладеного контракту, а саме, що в порушення вимог ст. 20 Закону України «Про оплату праці», оплата праці останньому проводилась не у відповідності до вимог укладеного контракту, а саме: в періоді з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, всупереч умовам контракту, відповідачу було необгрунтовано нараховано та виплачено надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50% посадового окладу в сумі 22986,56 грн. (за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року).

Як наслідок зайвого нарахування надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50% посадового окладу колишньому директору ОСОБА_3 необґрунтовано нараховано та сплачено заробітну плату за час перебування у службових відрядженнях, та у щорічних відпустках 9811,21 грн. (за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року), що є порушенням вимог п. 3 з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Виходячи з положень п. 1.ч. 1 ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за умови добровільності виплати таких грошових сум юридичною особою, відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обовязок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у вказаній статті покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Відповідно до п. 3.1. контракту № 25 від 19.10.2012 року за виконання обовязків, передбачених цим контрактом, директору нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємство в результаті його господарської діяльності, виходячи з установлених директору: а) посадового окладу у розмірі згідно з актами Кабінету Міністрів України наказом Органу управління майном від 22.12.2011 № 373; б) премії у розмірі згідно з актами Кабінету Міністрів України та наказу Органу управління майном; в) доплати до посадового окладу за науковий ступінь кандидата або доктор наук у розмірі відповідно 15 і 20 відсотків, за почесне або спортивне звання - до відсотків (зазначені доплати провадяться у разі, коли діяльність Директора профілем збігається з наявним ступенем, почесним або спортивним званням); г) надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі відсотків до посадового окладу і фактично відпрацьованого часу; д) надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі і за умови передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв'язку з роботою, яке передбачає доступ до державної таємниці», у разі наявності у підприємства дозволу пов'язану на діяльність з державною таємницею; е) надбавки за стаж наукової роботи у розмірі та за підстав, що встановлено відповідно до Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи, затверджено новою Кабінету Міністрів України від 14.04.2004 № 494 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи».

Пунктом 3.2 вказаного контракту передбачено, що премія не нараховується у разі: допущення на підприємстві нещасного випадку із смертельним наслідком з вини підприємства; відсутності прибутку до оподаткування за звітний період; наявності заборгованості із заробітної плати працівникам; невиконання умов або показників преміювання; невиконання наказів та розпоряджень Органу управління майном. У разі несвоєчасного виконання завдань, визначених контрактом, погіршення якості роботи надбавки скасовуються або зменшуються органом управління майном.

Відповідно до п. 3.4. контракту № 25 від 19.10.2012 року директору забороняється здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до п. 5.2.1. вказаного контракту у разі допущення заборгованості з виплати заробітної плати протягом одного місяця директору скасовуються всі надбавки. У разі несплати заборгованості з виплати заробітної плати працівників протягом трьох місяців директору оголошується догана.

Згідно з даними бухгалтерського обліку ДП УДПІ «Укрмісьбудпроект» станом на 01.01.2013 року по субрахунку бухгалтерського обліку 661 «Розрахунки із заробітної плати» обліковується кредиторська заборгованість в сумі 496,0 тис. грн., станом на 01.02.2013 року - 473,3 тис. грн., станом на 01.02.2013 року 473,3 тис.грн., станом на 01.03.2013 року - 453,5 тис.грн., станом на 01.04.2013 року - 315,1 тис.грн., станом на 01.05.2013 року - 333,6 тис.грн., станом на 01.07.2013 року - 266,0 тис.грн., станом на 01.08.2013 року - 269,8 тис.грн., станом на : 01.09.2013 року - 370,4 тис.грн., станом на 01.10.2013 року - 447,1 тис.грн., станом на 01.11.2013 року - 390,6 тис.грн., станом на 01.12.2013 року - 466,2 тис.грн., станом на 01.01.2014 року - 642,3 тис.грн.

Таким чином, ОСОБА_3 набув грошові кошти в сумі 32797,77 грн. за рахунок державного підприємства Український державний проектний інститут «Укрміськбудпроект» за відсутності правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Виходячи з наведеного, колегія суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для нарахування надбавок за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50% до посадового окладу ОСОБА_3 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року та доведеність безпідставного отримання грошових коштів останнім.

Підстави для застосування до виниклих правовідносин вимог ст. 1215 ЦК України у справі відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на порушення судом першої інстанції норм трудового законодавства, в тому числі ст.ст. 130-132, 233 КЗпП України, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно із ч.1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

За змістом ч.1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Підставою трудових правовідносин є трудовий договір.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За трудовим законодавством субєктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією і заподіяв матеріальну шкоду внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обовязків, покладених на нього трудовим договором.

Представники сторін в суді апеляційної інстанції не заперечували той факт, що ОСОБА_3 з 2013 року звільнений з посади директора ДП УДПІ «Укрміськбудпроект» і працівником останнього не являється.

Оскільки підставою позову є не трудові відносини, які виникли між позивачем як работодавцем та ОСОБА_3 як найманим працівником, а цивільно-правові відносини щодо безпідставно набутих грошових коштів, які внаслідок недобросовісності відповідача безпідставно перейшли у його власність.

Таким чином, при вирішенні спору, суд першої інстанції правильно керувався нормами ЦК України, а не КЗпП України, на які посилався відповідач.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3про те, що відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи, є безпідставними та спростовуються положеннями п. 2.4 контракту № 25 від 19.10.2012 року та ст.ст. 8, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 року згідно яких відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше 3-х років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про відсутність в його діях недобросовісності, є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме актом планової ревізії фінансово-господарської діяльності ДП УДПІ «Укрміськбудпроект» за період з 01.07.2010 року по завершений звітний період 2013 року від 20.03.2013 року №06-12/32, актом планової ревізії фінансово-господарської діяльності ДП УДПІ «Укрміськбудпроект» за період з 01.01.2013 року по завершений звітний період 2016 року від 14.06.2016 року №06-12/6, розрахунками за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року на імя ОСОБА_3 тощо, яким відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України судом першої інстанції надана правильна правова оцінка.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: