Справа № 604/403/17
Провадження № 2/604/209/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кияшко М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Підволочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новосільської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області про визнання права на спадкове майно та встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася в суд із позовною заявою до Новосільської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області (далі - Відповідач), про визнання права на спадкове майно - земельну частку (пай) розміром 2,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, що належала останній на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1; та встановлення фактів проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки с. Шельпаки Підволочиського району Тернопільської області і прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року померла ОСОБА_2, після смерті якої залишилося спадкове майно, що складається із вказаної земельної частки (паю). При зверненні Позивача до нотаріуса для оформлення спадкових прав, остання отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із відсутністю документів, що підтверджують її право на спадкування. З огляду на вказане, у Позивача виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав.

В судовому засіданні Позивач позов підтримала з мотивів висловлених у ньому, просила задовольнити.

Представник Відповідача подав заяву з проханням справу слухати у їх відсутності, проти позову не заперечили.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких міркувань.

Згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданим на підставі рішення Підволочиської РДА від 04 січня 1997 року №2, ОСОБА_2 належить земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «ОСОБА_3 життя» розміром 2,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 15 березня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №494.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого НОМЕР_5 року Лисичинською сільською радою народних депутатів, ІНФОРМАЦІЯ_6 року померла ОСОБА_2.

Положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року передбачено, що Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. Х «Перехідні положення» Земельного кодексу).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ч.ч.1,2 ст. 524 ЦК УРСР, чинного на день виникнення правовідносин).

ОСОБА_2 заповітного розпорядження стосовно свого майна не залишила.

Згідно з пп. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР).

Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Позивач ОСОБА_1 - племінниця ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданим 18 січня 1961 року; свідоцтвом про одруження батьків ОСОБА_1 серії НОМЕР_3, виданим 29 грудня 1960 року; довідкою Лисичинської сільської ради народних депутатів №41 від 24 січня 2002 року.

Крім того, з довідки Лисичинської сільської ради народних депутатів №41 від 24 січня 2002 року вбачається, що в погосподарській книзі сільської ради №4, особовий рахунок НОМЕР_6 за 1996-2000 роки були записані: голова двору - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, пенсіонер; дочка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та сестра жінки, - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, пенсіонерка. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Вказане також стверджується довідками №№108,109 Новосільської сільської ради від 12 травня 2017 року.

Відповідно до ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. при встановленні факту прийняття спадщини, враховуючи положення статей 1268, 1269 Цивільного кодексу, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності Цивільного Кодексу України, тобто після 1 січня 2004 року. Якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном. Вказаним листом також визначено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК УРСР.

Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст. 285 ЦПК).

У відповідності з ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи вищезазначені норми права, суд приходить до висновку, що Позивач спадщину після смерті тітки прийняла, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із нею, вела спільне господарство, тобто фактично вступила в управління спадковим майном.

За ст. 1264 ЦК України в четверту чергу мають право на спадкування за законом особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

За ст. 1258 ЦК України спадкоємці наступних черг одержують право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередніх черг, усунення їх від спадкування чи неприйняття ними спадщини.

За п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»: …при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений факт проживання однією сім'єю.

З довідки виконкому Новосільської сільської ради №110 від 12 травня 2017 року, показів свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_3, наданих у судовому засіданні, а також наданих фотографій сім'ї ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживала у сім'ї своєї сестри ОСОБА_8, яка померла НОМЕР_5 року, її чоловіка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, понад п'ять років у житловому будинку АДРЕСА_1, до своєї смерті, вели спільне господарство.

Таким чином, Позивач є спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_2

Згідно з постановою приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу від 19 травня 2017 року №76/02-14 гр. ОСОБА_1, відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року у зв'язку із відсутністю документів, які б підтверджували родинні стосунки із померлою.

Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України).

З огляду на вказане Позивач, яка після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла, не може оформити спадкове майно на себе, що свідчить про порушення її прав, які підлягають судовому захисту.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 8, 10, 15, 30, 214, 212-215, 218, 256, 360-7 ЦПК України, ст.ст. 8, 328, 346, 392, 1258, 1264 та пп. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 549 ЦК УРСР, п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року, Постановою Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки с. Шельпаки Підволочиського району Тернопільської області.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті тітки ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) розміром 2,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, що належала останній на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Г.Б. Сидорак