Справа № 202/6272/17
Провадження № 2/202/2757/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Слюсар Л.П.,

за участю секретаря Дмитрієва Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у вересні 2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 12 лютого 2010 року, під час перебування у якому у неї з відповідачем народився спільний син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначила, що малолітній син проживає разом із нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку допомогу на утримання сина не надає та жодним іншим чином дитину не утримує, незважаючи на те, що має постійний дохід за місцем офіційного працевлаштування. У звязку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання спільного сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісяця, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач у судовому засідання позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що кожного місяця надає відповідачу кошти на утримання спільної дитини у добровільному порядку.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 12.02.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 62, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 156236, виданим 12.02.2010 року, ОСОБА_4 відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває з відповідачем у шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 330462, виданим Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, 29.03.2011 року, та від спільного життя мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 330462, виданим Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, 29.03.2011 року.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, на які він посилався як на підставу для відмови у задоволенні позову, щодо того, що він надає кошти ОСОБА_1 на утримання спільної малолітньої дитини у добровільному порядку, оскільки факт надання відповідачем коштів добровільно, не перешкоджає реалізації права позивача на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів до суду та стягненню аліментів за рішенням суду та не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, зважаючи на імперативний обовязок батьків утримувати дитину, передбачений положеннями Сімейного кодексу України та міжнародним законодавством.

Таким чином, з огляду на те, що спільна дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Розглядаючи вимоги позивача щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Під час судового розгляду відповідач підтвердив, що має постійний дохід та офіційно працевлаштований, працює експедитором в ТОВ «Дом».

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, суд вважає, вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує обставини, викладені в позові та передбачені ст. 182 СК України, той факт, що у відповідача жодної особи на утриманні не перебуває, стан здоровя задовільний, та вважає, що стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму сприяє забезпеченню одержання коштів дитиною, необхідних для її нормальної життєдіяльності та гармонійного розвитку.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами щодо стягнення аліментів 21 вересня 2017 року, суд присуджує стягнення аліментів з 21 вересня 2017 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обовязковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Згідно зі ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного Кодексу України та керуючись ст.ст. 3, 7, 11, 15, 30, 60, 81, 88, 212-215, 367 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення підлягає обовязковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар