АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 вересня 2017 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за борговою розпискою,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом. Зазначив, що 05 серпня 2014 року між ним і ОСОБА_4 було укладено усний договір позики, згідно якого він передав ОСОБА_4 гроші у розмірі 3 700 доларів США, про що нею складена розписка. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість за позикою у розмірі 3 700 доларів США, а також понесені судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 97788,63 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 977,89 грн.

Рішення оскаржила відповідач, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норма матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до розписки від 05 серпня 2014 року, ОСОБА_4 взяла в борг в ОСОБА_2 3 700 доларів США (а.с. 5).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що розписка складена у формі, яка підтверджує боргові зобов'язання відповідача перед позивачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочиномєдіяособи, спрямованананабуття, змінуабоприпиненняцивільнихправтаобовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Так, згідно умов розписки складеної 05 серпня 2014 року, ОСОБА_4отримала кошти у розмірі 3 700 доларів США саме у борг. При цьому факт отримання коштів у борг нею не заперечується, проте стверджується про повернення суми позики.

З таких обставин, колегія суддів вважає встановленою обставиною існування між сторонами боргових зобовязань у вигляді договору позики.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позичальник у добровільному порядку не повернула суму боргу після предявлення позикодавцем відповідної вимоги (а.с. 11), а тому сума позики підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь позивача.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, апелянт вказує, що судом не було надано належної оцінки показів свідків і аудіозапису розмови між нею і позивачем.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України кредитор приймаючи виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Зміст наведених норм свідчить про те, що прийняття часткового чи повного виконання позикового зобов'язання підлягає документальному оформленню та має підтверджуватися відповідною розпискою позикодавця про одержання сум в погашення боргу за позикою або розпискою про неможливість повернути борговий документ у зв'язку з неповним (частковим) поверненням позики.

Відповідачем не надано будь-яких письмових доказів щодо повернення ОСОБА_2 грошей у виконання зобов'язань за договорами позики.

Посилання відповідача на аудіозапис розмови між нею та позивачем щодо повернення грошових коштів, не можуть бути визнані належним доказом по справі, оскільки за зазначеним аудіозаписом голоси осіб в установленому законом порядку не ідентифіковані та не підтверджують повного виконання зобов'язань відповідача.

Також колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було надано оцінку показів свідків і зроблено вірний висновок про неналежність таких доказів на підтвердження факту передачі коштів в рахунок договору позики.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, колегія суддів, приходить до висновку про необхідність відхилення скарги і залишення рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1