АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 682/1046/17
Провадження № 22-ц/792/1139/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Славутського міськрайонного суду від 03 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ганнопільської сільської ради Славутського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач зазначав, що 20.12.2010 року помер ОСОБА_4, яким за життя був складений заповіт, відповідно до якого спадкодавець заповів ОСОБА_1 земельну ділянку, що належала ОСОБА_4, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №037205. Позивач вказував, що зазначений заповіт на день смерті заповідача не змінювався і не скасовувався, і так як після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, інші спадкоємці відсутні, тому він має право на спадкування за заповітом. ОСОБА_1 вказує, що у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори із поважних причин не звернувся, оскільки не знав, що спадкодавець ОСОБА_4 помер, адже вони не були родичами та проживали у різних населених пунктах. Тому позивач просив суд визначити додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 03 травня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_1, оскаржив його в апеляційному порядку та зазначає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим у звязку із неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, які мають істотне значення, судом недодержано норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд оцінив докази без їх всебічного, повного, обєктивного дослідження, не врахував взаємний зв'язок поданих доказів у їх сукупності. Також апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 не міг вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про смерть спадкодавця та про існування заповіту, тому вважає, що підстави для визначення додаткового строку є обґрунтованими. У звязку із чим просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_5 та представник Ганнопільської сільської ради в судове засідання не зявились, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач про причини неявки суд не повідомив. Представник Ганнопільської сільської ради направив до суду клопотання щодо розгляду справи за його відсутністю та доводи апеляційної скарги визнає. Представник позивача ОСОБА_5 направив до суду клопотання щодо відкладення розгляду справи з причин його зайнятості в іншому процесі.

Колегія суддів вважає, що клопотання представника Ганнопільської сільської ради підлягає до задоволення, оскільки явка до суду апеляційної інстанції є правом, а не обовязком сторони, а клопотання представник позивача ОСОБА_5 до задоволення не підлягає, оскільки заявником не надано доказів щодо його зайнятості в іншому судовому процесі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань

Судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, визначено характер спірних правовідносин та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 20.12.2010 року помер ОСОБА_4, про що в Книзі реєстрації смертей 24.12.2010 року складено відповідний актовий запис № 18 відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-БВ №150781.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, за яким приватизовану земельну ділянку (пай), яка знаходиться на території Малоскнитської сільської ради та належить останньому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №037205 площею 0,7068 га виданого Управлінням земельних ресурсів у Славутському районі від 18.08.2008 року, кадастровий номер :04:003:0058 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповів ОСОБА_1

За інформацією приватного нотаріуса Славутського районного нотаріального округу ОСОБА_6 від 04.04.2017 року ОСОБА_1 пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, а відсутність відомостей про смерть спадкодавця, як причина пропуску строку прийняття спадщини, не може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно розяснень, що викладені в абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причини, оскільки не знав про смерть спадкодавця та про наявність заповіту, колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи із слідуючого.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Зазначені висновки відповідають правовим позиціям, які викладені у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 04 листопада 2015 року (справа 6-1486цс15), які є обов'язковими для всіх судів.

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно виходив з того, що не є поважною причиною пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини і незнання ОСОБА_1 про наявність заповіту, адже ця причина не може бути визнана поважною.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції невірно оцінено докази є безпідставними, адже суд у відповідності із вимогами статті 212 ЦПК України дав оцінку усім доказам, що надавалися учасниками процесу і ці доводи апеляції зводяться до незгоди апелянта із оцінкою доказів.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_7

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

________________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8 Справа № 22ц/792/1139/17

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 39