Ухвала

іменем україни

14 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Приватного підприємства «Таксі «Пантера» до ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю, за касаційною скаргою Приватного підприємства «Таксі «Пантера» на рішення апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

01 березня 2016 року Приватне підприємство «Таксі «Пантера» (далі - ПП «Таксі «Пантера») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило визнати за ним право власності за набувальною давністю на об'єкт нерухомості - споруду загальною площею 14,8 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 01 січня 2003 року між ОСОБА_4 та ПП «Таксі «Пантера» було укладено договір оренди спірного нежитлового приміщення строком на один рік. Позивач на теперішній час користується цим приміщенням, відповідач не вимагає повернути це приміщення, тому позивач вважає, що має право визнати за собою право власності на це приміщення за набувальною давністю.

Згідно з нотаріально посвідченою заявою відповідач ОСОБА_4 визнала позов ПП «Таксі «Пантера».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ПП «Таксі «Пантера» право власності у порядку набувальної давності на об'єкт нерухомості - споруду загальною площею 14,8 кв. м, до складу якої входять: приміщення площею 3,3 кв. м; коридор прощею 11,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2016 року задоволено апеляційну скаргу Одеської міської ради, скасовано вказане рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову ПП «Таксі «Пантера» відмовлено.

У касаційній скарзі ПП «Таксі «Пантера» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Задовольняючи позов ПП «Таксі «Пантера», суд першої інстанції вважав доведеними та обґрунтованими заявлені позовні вимоги, та наявними підстави, передбачені ст. 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на спірний об'єкт нерухомості, зазначивши, що це не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб.

Однак із вказаними висновками обґрунтовано не погодився апеляційний суд виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Власник земельної ділянки відповідно до ст. 319 ЦК України володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-якого обмеження його права власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (ч. 3 ст. 344 ЦК України). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

Згідно із п. 11 вказаної постанови, враховуючи положення ст. ст. 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214 ЦПК України).

Апеляційним судом установлено, що спірне нежитлове приміщення знаходиться на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Відповідно до паспорта автобусної станції «Таксі «Пантера», свідоцтво від 10 жовтня 2011 року № 0411, основною будівлею автостанції є тимчасова будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, допоміжними спорудами на території автостанції є: громадська вбиральня біотуалет (туалет пересувний автономний) та платформи приміського сполучення (а. с. 18-21).

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд надав належну оцінку тим обставинам, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо передачі Одеською міською радою земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, у користування чи у власність ПП «Таксі «Пантера» або іншій особі; відсутні документи, які б підтверджували право власності ОСОБА_4 на спірну споруду, а також відсутні відомості про державну реєстрацію та власника спірного об'єкта нерухомості - споруду загальною площею 14,8 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3

Із посиланням на ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якою не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв'язку, залізничні колії, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що статус спірної споруди як тимчасової будівлі виключає можливість державної реєстрації права власності на неї та застосування до виниклих між сторонами правовідносин приписів ст. 344 ЦК України.

Разом із тим правильним є висновок апеляційного суду, що оскільки строк дії вищевказаного договору оренди, укладеного 01 січня 2003 року між ОСОБА_4 та ПП «Таксі «Пантера», один рік, то за вказаних у позові обставин питання про визнання права власності за набувальною давністю може бути ініційовано не раніше 01 січня 2019 року.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним, законним та обгрунтованим є висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні указаного позову у зв'язку з недоведеністю та необгрунтованістю заявлених позовних вимог.

Апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи про порушення апеляційним судом принципу змагальності сторін, передбаченого ст. 129 Конституції України та ст. 10 ЦПК України, а також порушення ст. ст. 1, 27, ч. 2 ст. 160 ЦПК України, що виразилося у неповідомленні апеляційним судом заявника про відкриття провадження у справі, про дату і час розгляду справи, є помилковими, спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно з довідковим листом апеляційного суду від 13 вересня 2016 року, складеним помічником судді, ПП «Таксі «Пантера» повідомлено про дачу час та місце розгляду справи на 08 листопада 2016 року (а. с. 67).

На а. с. 68 знаходиться копія супровідного листа апеляційного суду про направлення копії апеляційної скарги на адресу ПП «Таксі «Пантера»: вул. Винокурова, 1, с. Малодолинське, м. Іллічівськ, Одеська область, 68093, яку зазначено позивачем ПП «Таксі «Пантера» у позовній заяві.

Проте, адресований апеляційним судом конверт із повідомленням про вручення поштового відправлення повернувся до суду без вручення адресату ПП «Таксі «Пантера» із відміткою поштового відділення від 24 вересня 2016 року - в с. Малодолинське не зареєстровано (а. с. 72-73).

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

На а. с. 74-82 міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, в якому міститься інформація щодо місцезнаходження юридичної особи ПП «Таксі «Пантера» за адресою: пров. Хантадзе,буд. 4, кв. 122, м. Іллічівськ, Одеська область, 68000.

08 листопада 2016 року особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання, тому згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, про що секретарем судових засідань складено відповідну довідку (а. с. 83).

Згідно з довідковим листом апеляційного суду від 09 листопада 2016 року, складеним помічником судді, ПП «Таксі «Пантера» повідомлено про дату, час та місце розгляду справи на 13 грудня 2016 року; повідомлення та копію апеляційної скарги направлено ПП «Таксі «Пантера» за адресою: пров. Хантадзе, буд. 4, кв. 122, м. Іллічівськ, Одеська область, 68000 (а. с. 85).

Однак конверт із повідомленням про вручення поштового відправлення повернувся до суду без вручення адресату ПП «Таксі «Пантера» із відміткою поштового відділення від 16 листопада 2016 року - незатребувано (а. с. 86-87).

Отже, згідно з матеріалами справи апеляційний суд двічі повідомляв позивача ПП «Таксі «Пантера» про час та місце розгляду справи, що з урахуванням вищенаведених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 77 ЦПК України спростовує зазначені вище доводи касаційної скарги щодо допущених апеляційним судом, на думку заявника, порушень норм матеріального та процесуального права.

Посилання заявника у касаційній скарзі на реєстрацію 16 квітня 2016 року приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу права власності за ПП «Таксі «Пантера» на спірне нежитлове приміщення на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 березня 2016 року, а також укладення 05 січня 2016 року між структурним підрозділом Одеської міської ради комунальним підприємством «Одестранспарксервіс» та ПП «Таксі «Пантера» договору балансоутримання місць для паркування, а також наявність у позивача технічного паспорта на спірне нежитлове приміщення, не мають правового значення у цій справі, враховуючи предмет і підстави поданого позову, характер спірних правовідносин, норми матеріального права, які підлягають застосуванню, а також установлені судом вищевказані обставини справи.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Таксі «Пантера» відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г.Іваненко

А.В.Маляренко