Справа № 368/1324/17
Провадження № 2 - 0/368/42/17
Рішення

Іменем України

"13" жовтня 2017 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого: судді Закаблук О.В.

При секретарі: Широкоступ К.М.

З участю:

Заявник: ОСОБА_1

Представник заявника: Матюшенков Д.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа, - Кагарлицький РС УДМС України в Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, - про встановлення факту проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, суд, -

В С Т А Н О В И В :

26.09.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1, заінтересована особа, - Кагарлицький РС УДМС України в Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, - про встановлення факту проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, в якій заявник просив суд винести рішення, на підставі якого:

- встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 (мешканця АДРЕСА_7), на території України станом на 24 серпня 1991 року, включно.

Свої вимоги заявник в мотивувальній частині заяви обґрунтовував наступним:

Він, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Вірменії, відповідно до паспорта громадянина Вірменії серії НОМЕР_1.

На початку 1991 року він разом із своїми батьками приїхав до м. Ржищів для пошуку роботи та подальшого працевлаштування. Фактично з цього часу, Заявник постійно проживає на території України.

Відповідно до довідки, що видана Ржищівською міською радою від 15.09.2017р. № 4-52-1099, він, ОСОБА_1, 1983 року народження, з 1991 року по 1994 рік включно, проживав в АДРЕСА_1.

Факт його проживання у вказаний вище період, додатково підтверджується Актом обстеження житлового приміщення предмет проживання у ньому громадян від 15.09.2017 року, у якому зазначено наступне: Ми, які нижче підписалися - депутат Ржищівської міської ради Київської області VII скликання ОСОБА_6 та громадяни ОСОБА_7 (проживає АДРЕСА_1), ОСОБА_8 (проживає АДРЕСА_1 - власник квартири), підтверджуємо наступне.

В квартирі АДРЕСА_1 проживають наступні громадяни: ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_7.

В період з 1991 по 2004 рік включно у даній квартирі також проживав громадянин ОСОБА_1.

Починаючи з 2005 року, Заявник змінив своє місце проживання на буд. АДРЕСА_9, де продовжує проживати по теперішній час, без реєстрації місця проживання, що підтверджується відповідною довідкою Півецької сільської ради.

Підстави та порядок встановлення належності до громадянства, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади урегульовані Законом України "Про громадянство України" від 18.01.2001р. № 2235-ІІІ (далі - Закон № 2235-ІП) та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" (далі - Порядок).

Відповідно до п.п .а п.7 Глави II Порядку, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України... та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст.3 Закону № 2235-ІН, та п.8 Порядку, для встановлення факту належності особи до громадянства України, заявник повинен наряду з відповідною заявою надати ряд документів, одним із яких є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 р.

На час звернення до суду Заявник не отримав паспорта громадянина України.

Проте, як зазначалося вище, Заявник постійно проживає на території України з початку 1991 року, і станом на 24 серпня 1991 р - включно.

Даний факт також можуть підтвердити свідки: ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12, свідчення яких в порядку ЦПК України, а також джерелом доказу.

У відповідності з положеннями п. 1ч. 1 ст. 3 Закону № 2235-ІП, п.п. а, п.7, п.8 Глави II, п. 89, 120 Глави IV Порядку, встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991р. заявнику необхідно для прийняття заінтересованою особою рішення про встановлення належності заявника до громадянства України та отримання ним паспорта громадянина України.

Згідно п. 1 ППВС України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", відповідно до статей 255, 271 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

Згідно п. 6 ППВС України № 5 від 31-03-1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення": судам слід мати на увазі, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинні розглядатися у порядку, передбаченому главою 37 ЦПК України, за участю заявників і заінтересованих осіб.

Спору про право між заявником, заінтересованою особою, іншими особами немає.

Факти та обставини, викладені в заяві, підтверджуються доданими до неї письмовими доказами.

26.09.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

02.10.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 11, 122, 234 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 13.10.2017 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 13.10.2017 року, заявник ОСОБА_1 вимоги, викладені в заяві, підтримав, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині заяви, та які судом наведені вище.

В судовому засіданні, яке відбулося 13.10.2017 року, представник заявника, - адвокат Матюшенков Д.В. вимоги, викладені в заяві, підтримав, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині заяви.

В судове засідання, яке відбулося 13.10.2017 року, представник заінтересованої особи не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмове заперечення наступного змісту:

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 02.10.2017 було відкрито окреме провадження у справі № 368/1324/17 за заявою ОСОБА_1 (далі - заявник) за участі заінтересованої особи: Кагарлицького районного сектору Державної міграційної служби України в Київській області (далі - Кагарлицький PC У ДМС в Київської області) про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до Положення про Управління Державної міграційної служби України в Київській області, затвердженого Наказом Державної міграційної служби України від 18.07.2011р. № 28, Кагарлицький PC У ДМС в Київській області є територіальним підрозділом Управління Державної міграційної служби України в Київській області (далі - УДМС України в Київській області) без створення юридичної особи.

У зв'язку з чим письмові заперечення на заяву про встановлення факту постійного проживання надаються УДМС в Київській області.

УДМС в Київській області ознайомившись з наданими документами заявником та поясненнями зазначеними в заяві про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та вважає за неможливе становлення даного факту з наступних підстав.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" ( 1543-12 ), або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УPCP), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також ЇЇ неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 (далі - Порядок), цей Порядок відповідно до Закону України "Про громадянство України" (далі - Закон) визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, йрийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до пункту 25 Порядку, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Відповідно до пункту 45 Порядку, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подасться відповідне рішення суду.

Як зазначає заявник у своїй заяві про встановлення факту, факт постійного проживання заявника підтверджується;

Довідкою виданою Ржищівською міською радою від 15.09.2017 року № 4-52-1099;

Актом обстеження житлового приміщення на предмет проживання в ньому громадян від 15.09.2017 року;

УДМС в Київській області вважає вищезазначені документи такими, що на не дають змоги встановити факту постійного проживання заявника на території України.

Щодо довідки виданої Ржищівською міською радою від 15.09.2017 року № 4-52-1099.

По-перше, зі змісту даної довідки вбачається наступне: «Видана Ржищівською міською радою гром. ОСОБА_13, 1983 р.н. про те що він проживав в АДРЕСА_1 і що він дійсно, згідно акту депутата фактично проживав за вказаною адресою з 1991 року по 2004 року».

Отже в довідці зазначено, що заявник дійсно проживав за адресою: АДРЕСА_1 (взагалі без зазначення згідно яких обліків підтверджується дана інформація на підставі чого вона зазначена в довідці та з якого по який час) і далі в довідці зазначено: «і що він дійсно, згідно акту депутата фактично проживав за вказаною адресою з 1991 року по 2004 року.». Відтак дана довідка не підтверджує факт проживання заявника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року).

По-друге, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.)

Як зазначено в довідці: «і що він дійсно, згідно акту депутата фактично проживав за вказаною адресою з 1991 року по 2004 року», зазначення в довідці не чіткої дати, а лише року не дає можливості встановити факт проживання заявника на території України адже дата 1991 рік включає в себе як 01.01.1991 так і 01.10.1991 ріку. В той момент, як проживання на території України станом на 01.01.1991 року дає право на набуття громадянства за територіальним походженням, а проживання станом на 01,12.1991 року не дає право на набуття громадянств України за територіальним походженням.

Крім того, в акті обстеження житлового приміщення на предмет проживання в ньому громадян від 15.09.2017, зазначено наступне: «В квартирі АДРЕСА_2 проживають наступні громадяни: ОСОБА_8, ОСОБА_12 ОСОБА_7, ОСОБА_15 та ОСОБА_7.

В період з 1991 по 2004 рік включно у даній квартирі також проживав громадянин ОСОБА_13.».

Проте, як зазначено в заяві про встановлення факту проживання на території України заявника на початку 1991 року заявник проїхав разом зі своїми батьками до міста Ржищів для пошуку роботи та подальшого працевлаштування.

Жодних документів батьків з якими приїхав заявник не було надано до суду, крім того відповідно до акту обстеження житлового приміщення на предмет проживання в ньому громадян від 15.09.2017 батьки не були зазначені. Станом на 1991 рік заявнику було лише повних 8 років і він не міг сам приживати окремо від батьків, а як вбачається з даного акту саме так і є.

Відповідно до статі 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Цивільного процесуального Кодексу України, зазначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей Факт.

Відповідно до статей 57, 5В, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикдадене заявником не було надано до суду документів заявника, які дослідивши та оцінивши їх відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України можливо було б встановити факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Окремо вважаємо за доцільне зазначити, що судами Київської області неодноразово було встановлено факти постійного проживання, без належного обґрунтування та дослідження доказів, що були надані заявниками у зв'язку з чим УДМС в Київській області неодноразово зверталось до апеляційного суду за результатом перегляду яких було скасовано рішення про становлення фактів постійного проживання на території України (останні справи № 361 /5348/16-ц, № 363/214/ 17-ц, № 379/775/17-ц).

Керуючись ст. 8, 209, 214, 215 ЦПК України, просять суд:

- в задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, відмовити повністю;

- розгляд справи здійснити без участі уповноваженого представника УДМС в Київській області.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дав наступні показання:

На даний час проживає за адресою: АДРЕСА_3.

Працює на даний час викладачем в Ржищівському індустріально - педагогічному коледжі.

Станом на 1991 рік він був знайомий з батьками ОСОБА_1, так як підтримував з ними дружні відносини, так як вони є орієнтовно однаковими за віком.

На той час заявник ОСОБА_1 проживав спільно з батьками в багатоповерховому будинку (5 - ти поверховий) в центрі м. Ржищів.

Батька заявника він називав на слов»янський лад «ОСОБА_16».

Оріфєнтується, що сім»я заявника станом на 1991 рік проживала в м. Ржищів, так як він в 1991 році закінчив університет.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні дав наступні показання:

На даний час проживає за адресою: АДРЕСА_4.

Пам»ятає, що заявник спільно з батьками проживав в 5 - ти етажному будинку в центрі міста Кагарлик.

Батька звали на слов»янський лад «ОСОБА_16».

Хоча йому на той час було лише 16 років, проте він точно пам»ятає заявника, так як часто з ним зустрічався, провидив дозвілля.

Пам»ятає достеменно, що станом на 1991 рік заявник проживав з сім»єю в м. Ржищів, так як в 1992 році він пішов в армію, а до армії він товаришував з заявником.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дав наступні показання:

На даний час фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6.

Зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5.

Громадянин України.

Знає сім»ю ОСОБА_1 ще з часів, коли він проживав в Вірменії.

Проте, після землетрусу, більша половина населення Вірменії роз»їхалася по теренах радянського Союзу в пошуках роботи, та, відповідно, житла.

Сім»я заявника та він оселилися в м. Ржищеві в п»ятиповерховому будинку, після чого підтримували дружні відносини.

Він почав проживати в м. Ржищеві з 1990 року, а сім»я заявника почала проживати в м. Ржищзеві з початку 1991 року, до 1994 року, після чого сім»я заявника виїхала на постійне місце проживання в с. Півці Кагарлицького району Київської області.

Знав добре батька заявника, - ОСОБА_1, та матір, ОСОБА_17.

На даний час підтримує дружні стосунки з заявником, який зареєстрований та проживає в с. Півці, батьки ж заявника виїхали проживати в Вірменію.

Суд, вислухавши заявника, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення вимог, викладених в заяві, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.

Підсудність.

Згідно ч. 1 ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки № 189, яка видана 20.09.2017 року виконкомом Півецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, гр. Вірменії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2005 року по даний час проживає в АДРЕСА_8 Кагарлицького району Київської області, відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду загальної юрисдикції першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні.

Заявником по даній справі є ОСОБА_1.

Заявник ОСОБА_1 є громадянином Вірменії, що посвідчується копією паспорту громадянина Вірменії серії НОМЕР_2, та нотаріально завіреним перекладом вищевказаного паспорта, в яких вказано наступні анкетні дані заявника:

Прізвище - ОСОБА_1

Ім»я - ОСОБА_18

По - батькові - ОСОБА_14

Народився - ІНФОРМАЦІЯ_2

Стать - чоловіча

Місце народження - Республіка Вірменія

Місце проживання - Республіка Вірменія

Виданий - 13.01.2016 ким 027

Дійсний до - 13.01.2026

В судовому засіданні з пояснень свідків, матеріалів справи встановлено, що на початку 1991 року заявник по справі, ОСОБА_1 разом із своїми батьками приїхав до м. Ржищів, які приїхали до вищевказаного населеного пункту для пошуку роботи та подальшого працевлаштування. Фактично з цього часу, заявник ОСОБА_1 постійно проживає на території України.

Підтвердженням даного факту є показання свідків, - ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12, показання яких судом наведено вище.

Суд вважає такі показання як належний та допустимий доказ в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, так як вищевказані свідки були допитані судом в судовому засіданні в порядку, який передбачено ст. 180 ЦПК України, зокрема, попереджалися судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, приводилися до присяги, а тому покази таких свідків суд сприймає як доказ в розумінні ст. 57 ЦПК України на встановлення обставин, на яких ґрунтується позиція заявника та його представника.

Окрім того, в матеріалах справи містяться письмові докази, які підтверджують обставини, якими обґрунтовує свої вимоги заявник ОСОБА_1, які судом наводяться нижче.

Так, відповідно до довідки, що видана Ржищівською міською радою від 15.09.2017р. № 4-52-1099, він, ОСОБА_1, 1983 року народження, з 1991 року по 1994 рік включно, проживав в АДРЕСА_1.

Окрім того, факт його проживання у вказаний вище період, додатково підтверджується Актом обстеження житлового приміщення предмет проживання у ньому громадян від 15.09.2017 року, у якому зазначено наступне: Ми, які нижче підписалися - депутат Ржищівської міської ради Київської області VII скликання ОСОБА_6 та громадяни ОСОБА_7 (проживає АДРЕСА_1), ОСОБА_8 (проживає АДРЕСА_1 - власник квартири), підтверджуємо наступне.

В квартирі АДРЕСА_1 проживають наступні громадяни: ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_7.

В період з 1991 по 2004 рік включно у даній квартирі також проживав громадянин ОСОБА_1.

Починаючи з 2005 року, Заявник змінив своє місце проживання на буд. АДРЕСА_9, де продовжує проживати по теперішній час, без реєстрації місця проживання, що підтверджується відповідною довідкою Півецької сільської ради за № 189 від 20.09.2017 року.

Норми матеріального та процесуального права, застосовані судом при вирішенні заяви.

Норми ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України та ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Згідно ч. 6 ст. 235 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Проте, як вбачається з обставин справи, які встановлені в судовому засіданні, спір про право у даній цивільній справі відсутній.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Дійсно, зглядаючись на матеріали справи, заінтересованою особою, - Кагарлицьким РС УДМС України в Київській області встановлено факт відсутності інформації про постійне місце проживання на території України заявника ОСОБА_1.

Проте, слід зазначити, що підстави виникнення, порядок набуття і припинення громадянства України врегульовані Законом України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями).

Зокрема, належність до громадянства України визначена ст. 3 Закону України "Про громадянство України".

Згідно положень ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб. їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів. висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень.

Згідно з положеннями вказаної ст. 60 ЦПК України докази подаються Сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Норми матеріального права.

Конституція України.

Згідно ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Отже, що стосується положень ст. 4 Конституції України, то слід зазначити, що громадянство України - це «правовий зв'язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов'язках», що респондується з положеннями ст. 1 Закону України «Про громадянство».

Проте, слід зазначити, що між іноземцями, (як в даному випадку), та особами без громадянства (біпатридами), які на законних підставах перебувають на території України, з одного боку, і державою - з другого, також існує правовий зв'язок, що так само знаходить свій вияв у взаємних правах і обов'язках.

Отже, громадянство - це усталений, стійкий, постійний, загальний правовий зв'язок особи з певною державою, який означає визнання за цією особою всієї повноти прав і свобод (володіння всіма правами і свободами), покладання на неї всіх обов'язків, її захист з боку держави незалежно від місця перебування (на території держави чи поза її межами), а також поширення на неї у повному обсязі влади цієї держави та юрисдикції її органів.

Особа є громадянином не у зв'язку з проживанням на території держави, не у зв'язку з поширенням на неї державної влади чи визнання за нею певного набору прав та обов'язків, оскільки всі ці ознаки є характерними певною мірою і для іноземців чи осіб без громадянства.

Відповідно, захист захист іноземців, (як в даному випадку), та осіб без громадянства українська держава здійснює лише до того часу, доки вони перебувають на території України.

Інститут громадянства як сукупність правових норм визначає:

1. коло осіб, за якими визнаються у повному обсязі основні права і свободи, на яких у повному обсязі поширюється законодавство, державна влада та юрисдикція держави як на її території, так і поза її межами;

2. відносини, що виникають у зв'язку з набуттям та припиненням громадянства;

3. відмінності у правовому статусі громадян держави, з одного боку, та іноземців і осіб без громадянства - з другого.

Україна визнає існування лише єдиного громадянства.

Слід зазначити, що громадянство України набувається на таких підставах:

1) за народженням (філіація);

2) за територіальним походженням;

3) внаслідок прийняття до громадянства (натуралізація);

4) внаслідок поновлення у громадянстві (реінтеграція);

5) внаслідок усиновлення;

6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров'я, у дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім'ю або передачі на виховання в сім'ю патронатного вихователя;

7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки;

8) у зв'язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини;

9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства;

10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України, що передбачено ст. 6 Закону «Про громадянство України».

Набуття громадянства України за територіальним походженням означає, що особа, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України, якщо вона сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 р. на території, яка згодом стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повно- рідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західно-Української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки. Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки, і є особою без громадянства або іноземцем, який взяв на себе зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України.

Прийняття іноземців та осіб без громадянства (апатридів) до громадянства України (натуралізація) здійснюється за умови виконання таких вимог:

1) визнання і дотримання Конституції України та законів України;

2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов'язання припинити іноземне громадянство (для іноземців);

3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років;

4) отримання дозволу на імміграцію;

5) володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування;

6) наявність законних джерел існування (ст. 9 Закону «Про громадянство України»).

Слід також зазначити, що існує певна категорія осіб, які не можугь набути українського громадянства шляхом натуралізації.

До громадянства України не приймається особа, яка:

1) вчинила злочин проти людства (статті 436-447 Кримінального кодексу України) чи здійснювала геноцид (ст. 422 Кримінального кодексу України);

2) засуджена в Україні до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину (до погашення або зняття судимості);

3) вчинила на території іншої держави діяння, яке визнано законодавством України тяжким або особливо тяжким злочином.

Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції норми Конституції України є нормами прямої дії, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Норми Європейського права.

Так, 6 листопада 1997 р. у Страсбурзі було підписано Європейську конвенцію про громадянство.

Конвенцією визначено умови набуття громадянства в спрощеному порядку:

- подружжям осіб, які є її громадянами;

- діти одного з її громадян з урахуванням будь-яких вилучень, що можуть передбачатися його внутрішнім законодавством щодо дітей, які народилися за межами території даної держави;

- діти, один із батьків яких набуває чи набув громадянство даної держави;

- діти, усиновлені одним з її громадян;

- особами, які народилися на території даної держави, законно і постійно на ній проживають;

- особами, які законно та постійно проживають на території даної держави протягом певного періоду, який розпочався до досягнення ними віку 18 років, причому цей період встановлюється внутрішнім законодавством відповідної держави - учасниці Конвенції;

- особами без громадянства та особами, визнаними біженцями, які постійно проживають на її території.

Слід зазначити, що Конвенція не використовує поняття «спрощений порядок набуття громадянства», а говорить лише про «можливості, що полегшують набуття громадянства», які держава - учасниця Конвенції передба- чає у своєму внутрішньому законодавстві (п. 4 ст. 6).

Європейська конвенція про громадянство 1997 р. була ратифікована Україною 21 грудня 2006 року.

Проте, слід зазначити, що дана Конвенція містить положення, які гарантують справедливість процедури розгляду заяв на набуття громадянства, проте, Європейська конвенція про громадянство виключає випадки дискримінації за національною, релігійною і статевою ознакою при отриманні громадянства.

Закону України «Про громадянство України».

Підстави та порядок встановлення належності до громадянства, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади урегульовані Законом України "Про громадянство України" від 18.01.2001р. № 2235-ІІІ (далі - Закон № 2235-ІП) та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" (далі - Порядок).

Відповідно до п.п .а п.7 Глави II Порядку, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України... та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст.3 Закону № 2235-ІН, та п.8 Порядку, для встановлення факту належності особи до громадянства України, заявник повинен наряду з відповідною заявою надати ряд документів, одним із яких є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 р.

На час звернення до суду Заявник не отримав паспорта громадянина України.

Проте, як зазначалося вище, Заявник постійно проживає на території України з початку 1991 року, і станом на 24 серпня 1991 р - включно.

Даний факт підтверджується показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12, свідчення яких в порядку ЦПК України є джерелом доказу, та письмовими доказами, які судом наведено вище.

У відповідності з положеннями п. 1ч. 1 ст. 3 Закону № 2235-ІП, п.п. а, п.7, п.8 Глави II, п. 89, 120 Глави IV Порядку, встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991р. заявнику необхідно для прийняття заінтересованою особою рішення про встановлення належності заявника до громадянства України та отримання ним паспорта громадянина України.

Отже, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України, зокрема, належності до громадянства України заявникаОСОБА_1.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності зазначеним вище Законом України.

Як вбачається із матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України.

Заява ОСОБА_1 відповідає вимогам, які, зазвичай ставляться до заяв такої категорії, а саме, - у заяві фізичної особи, - ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначено:

- причини неможливості одержання документів, що посвідчують цей факт;

- мету звернення ОСОБА_1 до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Отже, встановлення даного юридичного факту, дасть право відповідним органам, зокрема, органам ДМС, вирішувати питання про надання громадянства України, чи відмови у наданні громадянства, відповідно, встановлення такого факту породжує для заявника ОСОБА_1 право на набуття громадянства України (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

Питання подання заяви та інших документів для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України врегульовані Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, в редакції, затвердженій Указом Президента України від 30 травня 2012 року N 367/2012.

Відповідно до положень цього Порядку для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. Заяви про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка проживає на території України, оформляється на ім'я начальника головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі за місцем проживання особи.

Порядок провадження за заявами про встановлення або оформлення належності до громадянства України визначено ст. 89-90 цього Порядку (розділ IV).

Згідно п. 1 ППВС України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»:

відповідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

Згідно п. 6 ППВС України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»:

- судам слід мати на увазі, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинні розглядатись у порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, за участю заявників і заінтересованих осіб.

Заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обгрунтованості чи необгрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії, передбачені статтями 99, 103 ЦПК.

Відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Згідно п. 18 ППВС України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»:

- рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ППВС України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 1 - 11, 15, 57 - 60, 63, 64, п. 2 ч. 1 ст. 208, 209, 212 - 215, п. 5 ч. 2 ст. 234, 235, ч. 2 ст. 256, 257, 258, 259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа, - Кагарлицький РС УДМС України в Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, - про встановлення факту проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця республіка Вірменія, на території держава Україна станом на 24 серпня 1991 року, включно.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає чинності відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суддя: О.В. Закаблук