Справа № 487/6988/15-ц
Провадження № 2/487/1481/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючий суддя Біцюк А.В., за участю секретаря Попович В.Б., відповідача ОСОБА_1, розглянувши позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому посилаючись на те, що на даний час ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором №247/2007 від 05.11.2007 року, яка становить 267 929,28 грн., з яких сума кредиту становить 222 200,00 грн., сума відсотків 41 729,68 грн., просили позов задовольнити повністю та звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб автомобіль марки Газ, модель 3302 РУТА 20, 2007 року випуску, тип автобус-D, колір білий, шасі (кузов, рама) № YA36758, 8946, реєстраційний номер НОМЕР_1 (Транспортний засіб), який належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом передачі у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та зобовязати відповідача передати позивачу предмет застави з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію права власності.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити їх у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав повністю. Суду пояснив, що транспортний засіб марки Газ, модель 3302 РУТА 20, 2007 року випуску, тип автобус-D, колір білий, шасі (кузов, рама) № YA36758, 8946, реєстраційний номер НОМЕР_1 придбав у ОСОБА_3 у місті Вінниця. Останній придбав вказаний транспортний засіб в 2012 році на аукціоні, який проводив АКБ «Східно-Європейський банк». Вказав, що після купівлі автомобіля, він поставив його на реєстрацію до Миколаївського МРЕВ, однак було виявлено, що на автомобіль накладено обтяження. Він звернувся до ОСОБА_3 (попереднього власника автомобілю) і він надав усі необхідні документи до АКБ» Східно-Європейський банк» вилучив обтяження щодо транспортного засобу марки Газ, модель 3302 РУТА 20, 2007 року випуску, тип автобус-D, колір білий, шасі (кузов, рама) № YA36758, 8946, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується відповідним витягом з реєстру обтяжень рухомого майна від 26.10.2013 року. Посилаючись на безпідставність позову, просив відмовити повністю.

До судового засідання третя особа ОСОБА_2 не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно, причину неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за своєї відсутності до суду не надсилала.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

05.11.2007 року АКБ «Східно-Європейський банк» укладено кредитний договір №247/2007 з ОСОБА_2, відповідно до п. 1.1 якого Банк надає Позичальнику кредит в сумі 222 200,00 грн. терміном з 05.11.2007 року по 05.11.2012 року зі сплатою 18,0 % річних. (а.с.6-8)

В якості забезпечення за Кредитним договором 05.11.2007 року між Банком та ОСОБА_2, укладено договір застави транспортного засобу (далі - Договір застави), відповідно до умов якого предметом застави є належний ОСОБА_2 автомобіль марки Газ, модель 3302 РУТА20, 2007 року випуску, тип автобус -D, шасі (кузов, рама) № YA36757, 0725, колір білий, реєстраційний номер АВ 1476АР та автомобіль марки Газ, модель 3302 РУТА 20, 2007 року випуску, тип автобус -D, колір білий, шасі (кузов, рама) № YA36758,8946, реєстраційний номер НОМЕР_2. (а.с.9-10)

Відповідно до договору купівлі-продажу права вимоги №23/ФК-14 від 25.04.20М року, укладеного між ТОВ «Брокінвестгруп» (яке діє від імені АКБ «АКБ «Східно-Європейський банк» на підставі договору про передавання в управління непроданих активів від 13.12.2013 року) та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія».

Відповідно до додатку № 2 до Договору купівлі-продажу права вимоги №23/ФКЧ4 від 25.04.2014 року визначений перелік боржників та контрактів відносно яких виникло право вимоги, та право вимоги за якими відступаються до ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія», в тому числі відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №247/2007 від 05.11.2007 року та за яким ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло прав кредитора відносно ОСОБА_2.

Отже, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло прав кредитора за Кредитним договорм та прав нового Заставодержателя відносно предмету застави, саме - автомобіля марки Газ, модель 3302 РУТА 20, 2007 року випуску, тип автобус -D, колі білий, шасі (кузов, рама) № YA36758, 8946, реєстраційний номе АВ1475АР, на підставі чого до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено наступні зміни, а саме: замінено обтяжувача АКБ «Східно-Європейський банк» на ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 26.10.2013р. №.10.2013 року із запис про обтяження Траснортного засобу за договором застави від 05.11.2007 року №3568 вилучено Транспортний засіб. (а.с.143-144)

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 133717 автомобіль Газ, модель 3302 РУТА 20, 2007 року випуску, тип автобус -D, колір білий, шасі (кузов, рама) № YA36758, 6128, 8946, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_1. (а.с.140)

Згідно інформації наданої ОСОБА_3 ОСОБА_4 сервісним центром у Вінницькій області викладеної у листі від 03.06.2017 року №31р/0541-2851), автомобіль Газ 3302 РУТА 20 СПГ, кузов № НОМЕР_3, шасі 6128, видано свідоцтво про реєстрацію серії САК №381801 та закріплено державний номерний знак НОМЕР_4. Надати копії документів, що стали підставами для реєстрації вказаного транспортного засобу не можливо, так як термін їх зберігання закінчився. Згідно даних облікової картки вказаний трансопртний засіб придбаний ОСОБА_3 на підставі Біржової угоди від 23.01.2012 року. (а.с.141-142)

Згідно інформації Управління ДАІ УМВС Украни у Вінницькій області (лист №9/4-8685 від 17.07.2015) Транспортний засіб було оголошено у розшук у 2008 році відповідно до постанов "Про розшук майна боржника" державної виконавчої служби. В подальшому, у 2011 році державною виконавчою службою розшук зазначених транспортних засобів припинено.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора і зобов'язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредиторі у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.

Так, відповідно до ст.ст. 572, 590, 1050, 1054 ЦК України, ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», ст. 25-26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та розділу 8 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, укладеного 05 грудня 2007 року між кредитором та позичальником, - в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до положень ст.27 Закону України "Про заставу" Застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Статтею 28 Зазначеного закону встановлено, що Застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене заставою зобовязання, зіставляють із підставами для припинення права застави. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобовязання, які випливають з основного зобовязання, не повинні припиняти дію зобовязань, які забезпечують основне зобовязання, яке залишилось невиконаним.

За змістом ст.23 закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобовязання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно зі встановленим пріоритетом.

Обтяжувач набуває права вимагати виконання забезпеченої обтяженням вимоги незалежно від настання строку виконання в разі, якщо порушено провадження у справі про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до ст.12 закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обовязки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо іншого не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо іншого не встановлено цим законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо іншого не встановлено цим законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим законом.

Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву «право слідування».

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, яка проведена в межах ліквідаційної процедури, без припинення обтяжень, не припиняє застави, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених стст.25, 26 закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави на підставі рішення суду.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із таких законів є Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статтями 23-26 якого передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із названим Законом.

Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.

Обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються:

1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;

2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;

3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 названого Закону;

5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;

6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет застави дає право на примусовий перехід права власності на предмет застави, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет застави суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто зазначити загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Обтяжувач має право на власний розсуд, а у разі звернення стягнення на предмет застави за судовим рішенням - і суд, обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому названим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, Позивач, як заставодержатель, має право на звернення стягнення на предмет застави шляхом передачи рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження. ПРоте при зверненні стягнення у рішення суду повинно бути зазначено загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження.

Проте, позивач, незважаючи на пропозиції суду (а.с.123) надати сформулювати позовні вимоги з урахуванням наведених норм Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» , а також надати розрахунок сум вимог із зазначенням дати виникнення, суми вимоги, її змісту, суду доказів правильності нарахування сум вимог не надав, в змісті позовних вимог суму розмір вимог, які підлягають сплаті обтяжувачу за зарахунок заставленого майна не зазначив.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 2. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно статті 60 ЦПК України, Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 61 цього ж кодексу передбачено, що Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як встановлено статтею 213 ЦПК України, Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

І хоча відповідач не довів допустимими доказами наявність обставин на які посилався заперечуючи проти позову - що застава Транспортного засібу припинена в зв'язку з примусовою його реалізацією, але й позивач, звернувшись до суду з позовом, в якому зміст позовних вимог не відповідав вимогам ч.2ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ніяким чином не обгрунтувавши і не довівши наявність боргу в сумі, зазначеній в описовій частині позову (часу виникнення, порядок та алгоритм розрахунку і т.і.), незважаючи на роз'яснення суду про необхідність обгрутувати відповідним чином розмір вимог та сформулювати їх належним чином (а.с.123), позбавив суд можливості винести законне і обгрутоване рішення з урахуванням усіх обставин справи, давши оцінку доводам відповідача про відсутність (погашення боргу) і припинення застави.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у задоволенні позову до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєв протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення - в той же строк з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ А.В. БІЦЮК