441/443/17 2/441/379/2017
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

12.06.2017 року Городоцький районний суд Львівської обл. в складі:

головуючого судді Українець П.Ф.

за участі секретаря Боднар Ю.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Городку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 30.03.2017р. звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 1159 від 21.09.2016р. укладеного між ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» і ОСОБА_1, стягнення з відповідача 40 000 грн. комісії за організацію угоди та авансового платежу.

Вимоги мотивує тим, що 21.09.2016р. уклав із ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» договір фінансового лізингу № 1159, за яким він мав намір придбати транспортний засіб «Dongfeng 504» вартістю 360 000 грн., що цього ж дня він сплатив комісію за організацію договору фінансового лізингу в розмірі 40 000 грн. Лізингодавець не виконав умов договору, транспортний засіб йому не передав.

Вважає, вищеозначений договір відповідно до положень ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", є несправедливим і таким, що обмежує права споживача. Також зазначив, що у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг, а тому такий договір є недійсним, інше.

В суд позивач не зявився, 12.06.2017р. представник позивача ОСОБА_2 подала заяву, у якій висловилась на підтримку позову, просила про розгляд справи у відсутності її та позивача (а.с.65).

Представник відповідача в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належно (а.с. 64).

Оскільки представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, а відповідач в судове засідання не зявився, суд відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглядає справу на підставі зібраних в ній доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

21.06.2016р. між ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № 1159, за умовами якого лізингодавець зобов'язувався придбати предмет лізингу - транспортний засіб «Dongfeng 504» вартістю 360 000 грн., у власність та передати такий у користування лізингоодержувачу ОСОБА_1 на строк та на умовах, передбачених договором (а.с. 23-30).

Позивач ОСОБА_1 21.09.2016р. сплатив платіж в сумі 40 000 грн. (а.с.34).

Між тим, лізингодавець ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» умов договору не виконав і предмет лізингу лізингоодержувачу ОСОБА_1 не передав.

За положеннями п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважаються, зокрема, послуги з фінансового лізингу.

Згідно ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, визначено Положенням про надання послуг з фінансового лізингу від 22.01.2004р. №21.

Відповідно до положень ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним.

За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні, (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (ч. 1 ст. 806 ЦК України).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановленим цим параграфом та законом (ч. 2 ст. 806 ЦК України).

За положеннями п. 1 і 2 ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про фінансовий лізинг» лізингодавець зобов'язаний у передбачений договором строк надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров'я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі (ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг»).

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що для договору найму і лізингу передбачена однакова загальна норма і такі договори повинні бути укладені у письмовій формі.

Між тим, спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, що укладається з фізичною особю підлягає нотаріальному посвідченню і в силу вимог ст. 806 ЦК України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою щодо лізингу транспортного засобу.

Означене стверджується положеннями п. 3.12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012р., згідно якого договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, встановлених ЦК України та ЗУ «Про фінансовий лізинг».

Постановою КМУ від 7.09.1998р. № 1388 визначено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Відповідно до п. 2 вищеозначеної постанови, цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Згідно п. 8 цієї Постанови державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідченні підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема договір фінансового лізингу.

Таким чином, умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами, є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Така процедура може бути реалізована лізингоодержувачем лише після державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу на підставі заяви власника у порядку, визначеному Постановою КМУ від 7.09.1998 р. №1388, тобто на підставі угоди, до форми укладення якої розповсюджується вимога щодо нотаріального посвідчення.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу № 1159 від 21.09.2016р. укладений між ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та ОСОБА_1 за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

За положеннями ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, враховуючи наведене, договір фінансового лізингу № 1159 від 21.09.2016р. укладений між ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та ОСОБА_1 є нікчемним з підстав передбачених ч. 1 ст. 220 ЦК України, оскільки такий нотаріально не посвідчений, тому підстав до визнання його недійсним в судовому порядк,у суд не убачає.

У п. 7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6.11.2009р. розяснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Отже, оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 40 000 грн. сплачених ним коштів за договором фінансового лізингу, є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України, суд стягує із відповідача в користь позивача 2 000 грн. документально підтверджених судових витрат (а.с. 48) та в дохід держави 640 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» (03038, м. Київ, вул.Лінійна, 17 офіс 107, ) в користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, прож. на ІНФОРМАЦІЯ_2 Львівської обл.) 40 000 грн. комісії за організацію договору фінансового лізингу та 2 000 грн. судових витрат, а всього 42 000 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» (03038, м. Київ, вул.Лінійна, 17 офіс 107, ) в дохід держави 640 грн. судового збору.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана відповідачем протягом десяти днів, з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів, з дня проголошення.

С у д д я : ОСОБА_3