АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2179/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «Черкасиавтотранс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_8, Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь завдану моральну шкоду в сумі 6000,00 грн., мотивуючи про те, що він має статус інваліда війни І групи та 20.06.2017, перебуваючи на автобусній зупинці «Садове товариство «Дружба» в с. Будище Черкаського району, очікував автобус для того, щоб доїхати до м. Черкаси. Приблизно о 14:50 годині на зупинку підїхав рейсовий автобус №120, який належить ПрАТ «Черкасиавтотранс». Зайшовши в салон автобуса, позивач предявив водію посвідчення інваліда війни І групи, однак водій йому повідомив, що в даному автобусі пільгового проїзду не має та запропонував або оплатити проїзд або вийти з автобуса. Після цього позивач вийшов з автобуса та на попутному автомобілі доїхав до траси, а звідти рейсовим автобусом по маршруту «Канів-Черкаси» дістався додому в м. Черкаси. У звязку з цим позивач зателефонував до поліції. Вважає, що відмова водія у пільговому перевезенні суперечить ст.13 ЗУ «Про статус інвалідів війни, гарантії їх соціального захисту». Неправомірними діями водія підприємства-відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у приниженні його честі та гідності.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10.10.2017 позовні вимоги у справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування вказує на те, що пільги стосовно безкоштовного проїзду для позивача передбачено ст.13 ЗУ «Про статус інвалідів війни, гарантії їх соціального захисту», а ст.37 ЗУ «Про автомобільний транспорт», на яку послався суд, також не обмежує відповідного права позивача. Договір, який укладено між Черкаською РДА та перевізником, що визначає рейси, які перевозять пільговиків, є нікчемним, адже ним обмежено застосування ЗУ «Про статус інвалідів війни, гарантії їх соціального захисту». Також апелянт посилається на відповідну практику ВССУ.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач діяв правомірно, не надаючи позивачу пільговий проїзд, оскільки останній визначено відповідними договорами та здійснюється іншими рейсами, про що позивач був обізнаний.

Однак погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом І групи у звязку із пораненням, отриманим при виконанні інтернаціонального обовязку, та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджено посвідченням серії Є №004687 та довідкою МСЕК від 18.04.2011.

20.06.2017 у період часу з 14:40 по 14:50 год., після посадки позивача на зупинці с/т «Дружба» в автобус ПрАТ «Черкасиавтотранс», марки ПАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, що здійснював рейс за маршрутом №120 «с. Єлизаветівка м. Черкаси», працівником відповідача - водієм ОСОБА_8 було відмовлено ОСОБА_6 у здійсненні пільгового перевезення.

20.06.2017 о 17:20 годині ОСОБА_6 звернувся до поліції із усною заявою про вчинене кримінальне правопорушення, в якій повідомив, що 20.06.2017 о 14:50 годині у с. Будище Черкаського р-ну, кооператив «Дружба», водій маршрутки №120 на імя ОСОБА_8 відмовився везти його безкоштовно за посвідченням інваліда війни та попросив вийти.

Згідно висновку від 08.08.2017, затвердженого Начальником Черкаського РВ поліції ЧВП ГУНП в Черкаській області, в ході перевірки заяви ОСОБА_6 не встановлено особу водія автобуса, який відмовив у безкоштовному проїзді.

Згідно довідки ПрАТ «Черкасиавтотранс» та інформації ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» 20.06.2017 рейс по маршруту №120 «с. Єлизаветівка м. Черкаси», який має зупинку с/т «Дружба», з часом відправлення о 14:40 годині, виконував водій ПрАТ «Черкасиавтотранс» ОСОБА_8 на автобусі ПАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Встановлені вище факти сторони по справі не оспорюють.

Пунктом 7 частини 1 статті 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги: безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

Відповідно до вимог ст.37 ЗУ «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

За змістом п.2 ст.49 ЗУ «Про автомобільний транспорт» договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Згідно ст.7 ЗУ «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень покладається: на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласні маршрути), - на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

За змістом ст.29 ЗУ «Про автомобільний транспорт» органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» вбачається, що, зокрема, інваліди І групи мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті ( крім таксі). Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.

У даній справі встановлено, що на підставі Договору №49 від 04.10.2013 з перевезення пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування, який не виходить за межі території району, укладеного між ПрАТ «Черкасиавтотранс», як перевізником, та Черкаською РДА, як замовником, відповідач здійснює перевезення пасажирів у звичайному режимі руху на приміському автобусному маршруті №120 «м. Черкаси - с. Єлизаветівка». Строк дії договору з 04.10.2013 по 16.09.2018.

Згідно п.2.1.13 цього Договору перевізник зобовязаний здійснювати перевезення пільгових категорій громадян відповідно до законодавства України та Договору державного замовлення на пільгове перевезення, укладеного в установленому порядку на поточний рік.

03.03.2017 між УПтСЗН Черкаської РДА Черкаської області, як замовником, та ПрАТ «Черкасиавтотранс», як перевізником, укладено Договір №1 про державне замовлення на пільговий проїзд окремих категорій громадян на автобусних маршрутах загального користування, зі строком дії по 30.06.2017 включно.

Згідно п.1.1 та п.2.5 цього Договору №1 перевізник перевозить пільгові категорії громадян визначених законодавством на автобусному маршруті №120 «м. Черкаси с. Єлизаветівка» одним оборотним рейсом у вівторок відповідно до розкладу руху: час відправлення із с. Єлизаветівка о 8.40 год., з м. Черкаси - о 13.15 год.

За змістом ч.2 ст.916 ЦК України пільгові умови перевезення пасажирів транспортом загального користування можуть встановлюватися організацією, підприємством транспорту за їх рахунок або за рахунок відповідного бюджету у випадках встановлених законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п.1.2 Договору №1 від 03.03.2017 року компенсація перевізнику коштів за пільговий проїзд громадян на умовах цього договору здійснюється за рахунок коштів районного бюджету, сільських рад та Білозірської обєднаної територіальної громади.

Рейс, на який хотів сісти позивач, до пільгової категорії згідно наведеного вище договору не включений .

Із системного аналізу викладених фактичних обставин справи та норм законодавства вбачається, що позивач, як ветеран війни - учасник бойових дій, на підставі п.7 ч.1 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на безоплатний проїзд, зокрема, автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання. Разом з тим, відповідачу як автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом (ст.37 ЗУ «Про автомобільний транспорт»).

Отже в даному випадку відмовою відповідача у здійсненні пільгового перевезення позивача, який має відповідне право, яке встановлене законом, є неправомірною, чим допущено порушення прав останнього.

Відповідно, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що види та обсяги пільгових перевезень визначаються саме договором про державне замовлення, який регламентує відшкодування перевізнику витрат на пільгові перевезення, оскільки такі висновки суперечать положенням ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка встановлює право відповідного пільговика на безкоштовний проїзд не ставлячи його реалізацію у залежність від вирішення питання про відшкодування перевізнику відповідних витрат, а також вимогам ст. 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», якими передбачено, що звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Далі, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснив ВСУ у п.3 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Так згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи ступінь вини відповідача та те, що позивач є інвалідом І групи у звязку із пораненням, отриманим при виконанні інтернаціонального обовязку, особою похилого віку, колегія вважає, що ОСОБА_6 дійсно зазнав відповідних душевних страждань внаслідок неправомірних дій відповідача, в звязку з чим він змушений був докладати зусиль для нормальної організації свого життя, що свідчить про спричинення йому моральної шкоди.

Тому, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, в решті позовних вимог має бути відмовлено за їх недоведеністю.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10.10.2017 у даній справі належить скасувати у звязку з порушенням судом норм матеріального права та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «Черкасиавтотранс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_8, Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, про відшкодування моральної шкоди - скасувати.

Позов ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «Черкасиавтотранс» про відшкодування моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Черкасиавтотранс» на користь ОСОБА_6 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :