Справа № 307/2190/17
Провадження № 2/307/1318/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Розман М.М., при секретарі Цех Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права користування житлом. Свої вимоги мотивує тим, що шлюб між ним та відповідачкою розірвано на підставі рішення Тячівського районного суду від 06 травня 2014 року. При цьому після розірвання шлюбу вони продовжують проживати у будинку, який належить їм на праві спільної сумісної власності в АДРЕСА_1. Однак відповідачка чинить йому, як колишньому чоловіку, перешкоди в користуванні житлом та забороняє проживати в будинку, хоч він є інвалідом 1-ої групи і при цьому вона надала розписку від 25 жовтня 2013 року, якою зобов'язалася надати йому для проживання окрему кімнату.

Просить зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, а саме будинком АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та додатково пояснив , що відповідачка виганяє його з будинку. Просить позов задоволити.

Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та пояснила , що вона надала йому окрему кімнату та ніхто не перешкоджає йому проживати в будинку, а він сам робить перешкоди їй та сину, не платить за комунальні послуги та відключає електроенергію. Просить в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 1988 року до 06 травня 2014 року (а.с.6).

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи і потребує постійної сторонньої допомоги(а.с.7-9).

Згідно даних погосподарського обліку Ганичівської сільської ради будинок АДРЕСА_1 побудовано в 1998 року, він облікований за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 і йому присвоєно адресу : АДРЕСА_1, тобто право сторін на вказаний будинок зареєстроване у виконкомі місцевої ради( а.с. 10-13).

Відповідно но до даних паспорту громадянина України позивач значиться зареєстрований за зазначеною адресою як за місцем постійного проживання( а.с.3).

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідност. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, згідно до ст.ст. 368, 369 ЦК України є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, і вони володіють та користуються ним спільно, розпоряджаються за згодою всіх співвласників.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном закріплений у ст. 41 Конституції Українита ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як встановлено в судовому засіданні сторони є співвласниками житлового АДРЕСА_1, у якому після розірвання шлюбу продовжують обоє проживати.

Наявність тривалого спору між сторонами щодо користування будинком , який визнали в судовому засіданні сторони і кожен вказує на вчинення щодо нього перешкод, стверджується також письмовою розпискою відповідачки від 25 березня 2013 року, яка зобов'язалася надати відповідачу для проживання кімнату на першому поверсі будинку і не чинити перешкод в користуванні житлом( а.с.5)

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав визначені ст. 16 ч.2 цього Кодексу, якими є, в тому числіприпинення дії, яка порушує право.

За таких обставин, оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в здійсненні права користування житлом шляхом зобов'язання відповідачки не чинити перешкоди позивачу в користуванні та розпорядженні житлом є доведеними і підлягають до задоволення.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідачку.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 13, 60, 209, 213-215 ЦПК України, ст..47 Конституції України, ст. 150 ЖК України, ст.317, 319, 368, 369, 383, 391 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 не робити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні нерухомим майном житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету 640 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Тячівського районного суду Розман М.М.