Справа № 157/330/16-ц
Провадження №2/157/6/17
РІШЕННЯ

Іменем України

07 червня 2017 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Гордійчука В.М.,

за участю секретаря Фесь Т.І.,

позивача ОСОБА_1,

її представників - ОСОБА_2, ОСОБА_13

відповідача та представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки

в с т а н о в и в :

06 квітня 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом в якому зазначає, що 26 листопада 1968 року рішенням виконкому Раків-Ліської сільської ради відповідно до постанови правління колгоспу «Перше Травня» її покійному чоловіку ОСОБА_6 була надана земельна ділянка в розмірі 0,12 га за вказаною адресою для будівництва жилого будинку та надвірних споруд.

На замовлення чоловіка у грудня 1968 року був виготовлений будівельний паспорт. Весною 1969 року розпочали будівництво жилого будинку, яке завершили у 1970 році і поселилися у новий будинок.

Як вбачається із схеми земельної ділянки нашим сусідом зі сходу був ОСОБА_7, західного - дід відповідача ОСОБА_8 Межі її присадибної земельної ділянки були прямі.

З невідомих їй причин власником земельної ділянки діда надалі став його зять ОСОБА_9, яка на даний час помер.

Разом із покійним батьком у будинку проживав ОСОБА_10, який і надалі там проживає.

Вона працювала в колгоспі «Перше Травня» дояркою, загальний стаж становить 37 років. у зв'язку з цим через певний час за рахунок земель колгоспу їй збільшили присадибну земельні ділянку до 0,25 га.

22 травня 1998 року ОСОБА_9 приватизував свою земельну ділянку в розмірі 0,73 га.

Вона також приватизувала свою земельну ділянку.

У глибині їх земельної ділянки вони спорудили сарай. Від стіни сараю до межі земельної ділянки ОСОБА_9 була відстань 2,5 м.

Весною 2015 року відповідач у справі почав влаштовувати тимчасовий паркан з металевої сітки, бетонних та дерев'яних стовпчиків зі сторони її присадибної ділянки, знищивши межові знаки.

Паркан він встановив таким чином, що віддаль від нього до стіни їх сараю вже стала всього 0,75 м, тобто відповідач самовільно зайняв частину її земельної ділянки.

Вона неодноразово зверталася до посадових осіб сільської ради з приводу дій відповідача, але ніяких заходів не вжито. Частину її земельної ділянки відповідач повернути не бажає.

У зв'язку з наведеним, просить зобов'язати відповідача ОСОБА_10 повернути їй самовільно зайняту земельну ділянку шляхом зміщення огорожі та відновлення межових знаків, і стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач та представники при розгляді справи позовні вимоги підтримали повністю із підстав, зазначених в позовній заяві, просять позов задовольнити та зобов'язати відповідачів переставити огорожу на відстань захвату.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав та пояснив, що ніякого захвату він не вчиняв, названа огорожа стояла давно, а тому позовні вимоги вважає надуманими і такими, які не підлягають до задоволення.

Заслухавши пояснення позивача, її представників, відповідача та представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 158 ч. 2 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Судом установлено та убачається із акта про відведення в натурі присадибної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 18 грудня 1968 року (а.с. 10 зворот) на підставі рішення виконкому Раків-Ліської сільської Ради депутатів трудящих від 26 листопада 1968 року та відповідно до постанови колгоспу «Перше Травня» від 15 листопада 1968 року було встановлено в натурі межі присадибної земельної ділянки виділеної ОСОБА_11 для будівництва індивідуального житлового будинку площею 1200 кв.м., яка розташована в с. Раків-Ліс Камінь-Каширського району.

На вказані земельній ділянці ОСОБА_11 та позивачем ОСОБА_1 було побудовано житловий будинок та надвірні будівлі, що вбачається із будівельного паспорта на забудову земельної ділянки (а.с. а.с. 6-10).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11 його дружина ОСОБА_1 прийняла спадщину, яка складається із будинковолодіння розміщеного на АДРЕСА_1

Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10 лютого 2011 року (а.с. 15) ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розміром 0,25 га, яка знаходиться за вищевказаною адресою.

Як убачається із вищезгаданого Державного акта та Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 (а.с. 13), свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна (а.с. 32), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 33), одним із сусідніх землекористувачів вказаної земельної ділянки по межі від літери А до літери Б згідно першого акту та від літери З до літери К другого акту був ОСОБА_9, а після його смерті - стала його дружина ОСОБА_4, що стверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 31) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 34), з яких вбачається, що належне останній нерухоме майно знаходиться по АДРЕСА_1

Згідно висновку №11 судової земельно-технічної експертизи, який складений 28 квітня 2017 року (а.с. а.с. 230-234), площа земельної ділянки 0,2490 га, що знаходиться у фактичному користуванні її власника ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 не відповідає площі 0,2500 га та межами цієї земельної ділянки, які зазначені в Державному акті про право власності на землю серії НОМЕР_3 від 10 лютого 2011 року.

Невідповідність полягає у тому, що земельна ділянка, яку використовує ОСОБА_1, є меншою по площі на 0,001 га та має інші межі, що вказані у вищезгаданому Державному акті.

У додатку №3 до згаданого висновку вказано розмір частини земельної ділянки яка захвачена відповідачами і складає розміри 0,98 м по ширині та 16,57 м по довжині.

Заперечення відповідача з приводу цього спростовані в судовому засіданні шляхом допиту експерта ОСОБА_12, який проводив експертизу та підтвердив наявність захвату частини земельної ділянки позивача.

Покликання ОСОБА_5 на те, що по справі необхідно провести повторну експертизу, судом не прийнято до уваги, оскільки будь-яких письмових клопотань з поставленням конкретних запитань ним не подано, хоча судом надавався термін для підготовки заперечень і клопотань.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Таким чином позивач, як законний власник земельної ділянки по АДРЕСА_1 має право вимагати усунення будь-яких порушень прав у її користуванні.

Враховуючи наведене, порушені права позивача на земельну ділянку підлягають захисту, а тому позовні вимоги є підставними і їх слід задовольнити та зобов'язати відповідачів перенести огорожу на відстань вказану в експертизі.

Задовольняючи позов, суд, відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, стягує із відповідачів в рівних частинах в користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору при подачі позову 551,20 грн. (а.с. 1) та за надання правової допомоги в розмірі 500 грн. (а.с. 92), що разом буде становити 1051,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 152, 158 ч. 2 ЗК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_4 повернути ОСОБА_1 самовільно зайняту ними частину земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 площею 0,001 га, шириною 0,98 м, довжиною 16,57 м згідно Державного акту серії НОМЕР_1 від 10 лютого 2011 року, позначену літерами А і Б, шляхом зміщення огорожі та відновлення межових знаків.

Стягнути із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 525 (п'ятсот двадцять п'ять) гривень 60 копійок понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд шляхом подачі апеляційних скарг в 10-ти денний строк з дня його проголошення.

Особи, які не брали участь у справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: В. М. Гордійчук