10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Волинської області від 22 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, зазначав, що ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою в якій просив визнати ОСОБА_4 недієздатним, встановити над ним опіку та призначити опікуна на обґрунтування якої ОСОБА_5 вказував на психічний стан ОСОБА_5 та те, що останній не усвідомлює значення своїх дій. Фактом поширення недостовірної інформації була підписана заява ОСОБА_5 про примусову госпіталізацію ОСОБА_4
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від

01 червня 2012 року встановлено, що ОСОБА_4 не чинив суспільно небезпечних дій, а ОСОБА_5 не мав підстав подавати позов про визнання недієздатним та поширювати недостовірну інформацію про недієздатність.

Відсутність психічного розладу спростовано рішенням спеціальної лікарської комісії від 09 грудня 2013 року та актом експерта від 03 липня 2013 року. Подання заяви про його психічний стан та заяви про недієздатність є порушенням особистих немайнових прав, оскільки інформація є неправдивою.

Вказував, що з ініціативи ОСОБА_5 публікувались статті про ОСОБА_4 у газеті «Віче» та «Україна молода». ОСОБА_4 вважав, що неправдива поширена формація про нього мала майнове підґрунтя, усунення від особистого майна і переоформлення на іншу особу. Поширенням стосовно нього недостовірних відомостей серед оточуючих і знайомих, відповідач завдав моральної шкоди, шляхом особистого приниження, приниження честі та гідності. В результаті цього, він вимушений лікуватись, змінити свій стиль життя, доводити, що він є психічно здоровим.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 завдану йому моральну шкоду в сумі 100 000 грн, поширеними неправдивими відомостями про його психічну хворобу із негативними наслідками та звичками в Ківерцівському районному суді, перед знайомими і колегами пенсіонерами.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від

05 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 20 000 грн завданої моральної шкоди. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 22 листопада

2016 року рішення Рожищенського районного суду Волинської області від

30 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Волиснької області від 22 листопада 2016 року та залишити в силі рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 30 серпня 2016 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які виразились у розповсюдженні недостовірних відомостей про психічну хворобу позивача серед оточуючих і знайомих, позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, порушенні звичного способу життя, доведення, що інформація є неправдивою, необхідністю відновлювати стан здоров'я.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 20 липня 2012 року ОСОБА_5 подав до суду заяву про визнання ОСОБА_4 недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна.

Під час судового розгляду справи було проведено судово-психіатричні експертизи. Згідно акту № 550 амбулаторної судового психіатричної експертизи від 07 листопада 2012 року встановлено, що у ОСОБА_4 виявляються зміни в психічній діяльності, згідно акту № 236 стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 03 липня 2013 року у ОСОБА_4 виявляються ознаки психічного розладу у вигляді параноїдного розладу особистості в нестійкої компенсації, які не позбавляють його можливості в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

27 серпня 2013 року заяву ОСОБА_5 в даній справі залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, в зв'язку з повторною неявкою належним чином повідомленого заявника. Зазначена ухвала у встановленому законом порядку оскаржена не була.

Разом з тим встановлено, що рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 червня 2012 року постановлено на підставі заяви головного лікаря ВОПЛ № 2 смт. Олика Лисюк В.К. про госпіталізацію до психзакладу ОСОБА_4 в примусовому порядку і в такій госпіталізації було відмовлено.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»роз'яснено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи касаційних скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою для пред'явлення позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законодавством.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»передбачено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК Українинегативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив відсутністьфакту розповсюдження відповідачем негативної та недостовірної інформації щодо позивача, яка порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Докази, того що згадані заяви відповідача були подані умисно, з корисливою метою та у їх зверненні викладені завідомо неправдиві відомості, відсутні. Оскільки інформація про психічний стан, викладена у поданій до суду заяві, була визначена підставою для пред'явлення позову та не може розцінюватись як порушення гідності, честі чи ділової репутації позивача, і як наслідок, підстава для відшкодування моральної шкоди, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Волинської області від 22 листопада 2016 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 22 листопада

2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова