Справа № 357/3575/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Цуранова А. Ю. , при секретарі Солом'яна Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» про захист прав споживачів та розірвання угоди про надання споживчого кредиту,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2017 року до суду надійшов зазначений позов.

Позов обґрунтований тим, що 30.12.2016 року позивач звернувся до ПАТ «Платинум банк» з метою якнайшвидшого отримання грошових коштів, на особисті споживчі потреби, які йому конче були необхідні в 2016 році. Працівники банку повідомили, що можуть надати йому споживчий кредит та швидко оформити всі необхідні документи.

30.12.2016 року між позивачем та ПАТ «Альфа Банк» укладено угоду про кредит на споживчі потреби, про що зазначено в Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 591018686. Працівники ПАТ «Платинум Банк» не повідомили йому та не розяснили, що угода про надання особистого кредиту № 591018686 укладається ним з ПАТ «Альфа-Банк», а не з ПАТ «Платинум Банк».

06.01.2017 року позивач звернувся до ПАТ «Альфа Банк» із заявою про відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту. На сьогоднішній день, ПАТ «Альфа Банк» відмовляє в відкликанні згоди на укладення угоди, маніпулює поняттями, підміняє факти, шантажує та погрожує йому.

Крім того, позивач в позовній заяві звертає увагу суду на наступне.

При укладенні договору уповноважені представники банківських установ запевняли його, що кошти надійдуть на рахунок вже о 14-00 год. 30.12.2016 року. ПАТ «Альфа Банк» не виконав належним чином взяті на себе зобовязання, гроші на картку не надійшли в 2016 році, а зявились там тільки 04.01.2017 року коли відпала необхідність в них, хоча в Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 591018686 від 30.12.2016 року зазначена дата надання кредиту 30.12.2016 року.

В Угоді про надання особистого кредиту № 591018686 від 30.12.2016 року дата надання кредиту і укладення договору 30.12.2016 року, що порушує вимоги ст. 1054 ЦК України.

На сьогоднішній день працівники ПАТ «Альфа Банк» заперечують, що надавали йому споживчий кредит, однак Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 591018686 від 30.12.2016 року визначає мету надання кредиту, як споживчі потреби.

30.12.2016 року після підписання угоди та договору виявилось, що угода про надання особистого кредиту № 591018686 підписана ним з ПАТ «Альфа Банк», а не з ПАТ «Платинум Банк», про що він не був попереджений при наданні документів для оформлення угоди та перед її безпосереднім підписанням. Його змусили підписати договір № 1-1-9R21X9 про приєднання до Договору про надання комплексу банківських послуг фізичним особам з ПАТ «Платинум Банк» та не повідомили що він має можливість укласти такий договір з банком, який його кредитує. Жоден із працівників 2-х банків не пояснив йому, що значить на умовах продукту «Свій кредит через «Банк Партнер», що значить банк партнер та інші обставини.

ПАТ «Альфа Банк» зловживаючи його довірою продовжує вводити його в оману, а саме: в Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 591018686 від 30.12.2016 року дата надання кредиту 30.12.2016 року, хоча цього не відбулось і кошти на рахунок надійшли 04.01.2017 року. На сьогоднішній день він не відкривав конверт з карткою.

Угода про надання кредиту № 591018686 від 30.12.2016 року не містить істотних умов договору, а саме: ні відомостей про суми страхового платежу, ні номеру та дати договору страхування, ні умови дострокового розірвання угоди, що не відповідає нормам діючого законодавства та порушує його права як споживача. На офіційному сайті ПАТ «Альфа Банк» на якому повинна бути публічна оферта, розміщений договір, який діяв до 31.12.2016 року, тобто договір який через 1 день після його прийняття втратив силу.

Угода про надання кредиту № 591018686 від 30.12.2016 року підписана ним з ПАТ «Альфа Банк» надрукована шрифтом 8-10 розміру, що унеможливлює його вивчення та ще й тонером, що закінчується. Це робить угоду взагалі неможливою для читання, що є порушенням його прав з боку банку.

Пункт третій та пп. 3.1. Угоди містить вимогу сплати комісійної винагороди банку за надання кредиту, а також комісії за розрахунково-касове обслуговування, що суперечить Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168.

Також, йому працівники банку не надали в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, вимагали укласти страховий договір з визначеною компанією та за встановленою ними ціною, що є незаконним.

Після відмови ПАТ «Альфа Банк» в усному порядку, він почав переписку з метою проведення досудового врегулювання. Начальник відділу претензійної роботи ПАТ «Альфа Банк» ОСОБА_2 з чинним законодавством не знайома, як і більшість співробітників банку в м. Біла Церква. Своєю відповіддю від 10.01.2017 року вона фактично позбавила його свободи укладення договору та порушила права споживача.

Некомпетентні працівники ПАТ «Альфа Банк» ввели його в оману про надходження коштів, про укладення договорів, угод та оформлення карткових рахунків, кредитів, банківського обслуговування, не надали вичерпної інформації про банки партнери та взагалі всю програму кредитування банками партнерами та ще й змушували його до укладення договору, який суперечить його потребам та бажанням, що є порушенням ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Щоденно до 5-10 разів на день в різний час працівники ПАТ «Альфа Банк» надзвонюють йому з вимогами, погрозами та повідомленнями про нарахування фінансових санкцій, що завдає йому тяжких моральних страждань, невиправно шкодить його нервовій системі та здоровю, а також завдає незручностей.

На підставі викладеного, позивач просив визнати Угоду про надання кредиту № 591018686 від 30.12.2016 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 розірваною, як наслідок припиненою.

06.04.2017 року судом відкрите провадження по справі та призначено судовий розгляд.

31.05.2017 року до суду надішли письмові заперечення відповідача проти позову та клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

В наданих запереченнях представник відповідача зазначав, що ПАТ «Альфа Банк» свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши позивачу грошові кошти, факт надання та отримання яких підтверджується та не оспорюється самим позивачем у його позовній заяві. У свою чергу, позивач разом із зверненням не повернув грошові кошти та проценти за користування кредитом відповідачу відповідно до умов кредитного договору, порушивши ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

У відповіді на звернення позивача від 06.01.2017 року щодо розірвання договору, відповідач листом від 10.10.2017 року № 1068-23.1-б/б повідомив позивачу про його зобовязання за ст.ст. 509,525,526 і про те, що для закриття договору необхідно сплатити існуючу заборгованість. Тобто, на час звернення позивача, кредитні кошти вже були надані і відповідно до норм ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» для розірвання договору він мав повернути кредитні кошти, але ця вимога ним виконана не була. Ані договором, ані Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачена можливість одностороннього розірвання договору за заявою сторони.

З умов договору вбачається, що перед укладенням кредитного договору, відповідач на виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» надав повну та достовірну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Позивач засвідчив особистим підписом те, що він ознайомлений із умовами кредитування та іншою необхідною інформацією. Жодних зауважень чи застережень з боку позивача на момент укладення та підписання договору не було. Підписання кредитного договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обовязки, зазначені в договорі. Підпис позичальника на договорі є письмовим підтвердження отримання примірника договору, позичальник не знаходився під впливом омани, обману та насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу обставин. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору та не існує будь-яких умов, які могли бути істотними та необхідними за змістом цього договору.

Вважає, що пояснення позивача щодо навмисного введення в оману не мають братись до уваги, оскільки позивач звернувся з позовом про розірвання договору.

30.06.2017 року до суду надішли письмові пояснення на заперечення на позовну заяву про захист прав споживачів та розірвання угоди про надання особистого кредиту № 591018686, в яких представник відповідача пояснив, що у поданих відповідачем запереченнях зазначено, що позивачу було надано усю необхідну інформацію відповідно до законодавства, що було засвідчено його особистим підписом, що відповідає правовому висновку ВСУ викладеному у постанові № 6-1341цс15 від 02.12.2015 року.

В подальшому, у звязку з залученням в якості третьої особи ПАТ «Платинум Банк» по справі оголошено перерву.

В судове засідання від 08.11.2017 року зявився позивач. Третя особа ПАТ «Платинум Банк» свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, тому суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності його представника.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

30.12.2016 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладений договір про надання особистого кредиту № 591018686.

За умовами зазначеного договору позивач мав отримати від банку грошові кошти в розмірі 14 760 грн. з процентною ставкою за користування кредитом - 16,99 % річних з кінцевою датою повернення 18.12.2018 року.

Відповідно до п. 5.1 ОСОБА_2 про укладання угоди про надання особистого кредиту № 591018686 від 30.12.2016 року днем надання кредиту вважається день списання кредитних коштів з позичкового рахунку з метою подальшого зарахування на рахунки, що вказані в п. 5 вказаної оферти.

З п. 15 ОСОБА_2 про укладання угоди про надання особистого кредиту № 591018686 від 30.12.2016 року вбачається, що угода набирає чинності з моменту підписання банком акцепту про укладення угоди про надання кредиту та перерахування банком кредитних коштів за реквізитами вказаними в п. 5 оферти про укладення угоди про надання кредиту.

30.12.2016 року банком наданий акцепт пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту № 591018686.

04.01.2017 року грошові кошти були перераховані на рахунок позивача, про що сторони не заперечували.

Звідси слідує, що в силу п. 15 ОСОБА_2 про укладання угоди про надання особистого кредиту № 591018686 від 30.12.2016 року договір про надання кредиту набрав чинності 04.01.2017 року.

06.01.2017 року позивач звернувся до відповідача із зверненням, в якому просив закрити його кредитний договір, який був оформлений 30.12.2016 року по причині невикористання коштів.

10.01.2017 року у відповідь на вищезазначене звернення банк надав відповідь № 1068-23.1-б/б згідно якої повідомив, що немає правових підстав для задоволення прохання ОСОБА_1 щодо розірвання кредитного договору, викладені у зверненні обставини не можуть бути підставою невиконання кредитних зобовязань, для закриття необхідно сплатити всю існуючу заборгованість.

23.01.2017 року позивач звернувся до відповідача із претензією, в якій просив розібратись у ситуації, що склалась по відкликанню його згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту, запобігти порушенню його законних прав співробітниками банку, покарати винних співробітників ПАТ «Альфа Банк» в порушенні його прав споживача та введенні в оману.

09.02.2017 року у відповідь на вищезазначену претензію банк надав відповідь № 10608-23.1-б/б, що підстав для задоволення його вимог немає, оскільки вважає, що позивач підписавши кредитний договір ознайомився з його умовами та взяв зобовязання своєчасно повертати кредит, банк належним чином виконав зобовязання та надав грошові кошти, законодавством не встановлено вимог щодо шрифту договору, а кредит не є споживчим.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В спірному договорі сторони не передбачили можливості розірвати його в односторонньому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач належним чином виконав умови підписаного сторонами договору та перерахував кредитні кошти на вказаний позивачем рахунок, а його посилання на те, що йому обіцяли перерахувати кошти в другій половині дня 30.12.2017 року, суд не може взяти до уваги, оскільки умовами договору такий обовязок відповідача не передбачений.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України встановлено, що позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, умовами ОСОБА_2 про укладання угоди про надання особистого кредиту № 591018686 від 30.12.2016 року днем надання кредиту, вважається день списання кредитних коштів з позичкового рахунку з метою подальшого зарахування на рахунки, що вказані в п. 5 вказаної оферти.

Також згідно Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 591018686 від 30.12.2016 року сторони визначили, що датою надання кредиту є 30.12.2016 року, водночас позивач звернувся до банку із зверненням про закриття кредиту лише 06.01.2017 року.

Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011р. №15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначав, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023XII з наступними змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

В судовому засіданні встановлено, що кредит наданий позивачу з метою задоволення його особистих потреб не повязаних з підприємницькою діяльністю, що підтверджується Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту № 591018686 від 30.12.2016 року, де метою кредиту визначено споживчі потреби.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин Закон України «Про захист прав споживачів».

Частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

При цьому, відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

З пояснень позивача вбачається, що перераховані на його картку кошти він відповідачу не повертав, відсотки за користування ними не сплатив, тому суд вважає, що позивачем не дотримано встановленої законом процедури відкликання згоди на укладення кредитного договору.

Інші доводи позивача, суд не може взяти до уваги, оскільки вони не стосуються предмету позову.

Таким чином, з огляду на зазначене та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку про необхідність в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_3