Справа №461/327/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2017 року Галицький районний суд міста Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.

секретар Мисько С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 3677,28 (що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ становить 86232,22 грн.), яка складається із: заборгованість по відсотках - 783,87 доларів США (що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ становить 18381,76 грн.); пеня за несвоєчасне виконання зобовязання за кредитним договором - 2893,41 доларів США (що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ становить 67850,47 грн.) та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 30.12.2003 року уклали кредитний договір E/V 277. В забезпечення виконання зобов'язання за Договором E/V 277 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, укладений з поручителем в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договором ОСОБА_1 У звязку із невиконанням договірних зобовязань 15.02.2013 року Індустріальний районним судом м.Дніпропетровська було ухвалено рішення, яким з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість, яка склала 20125,86 доларів США, з яких: 2738,68 доларів США - заборгованість за кредитом; 7489,53 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9897,65 доларів США - заборгованість по пені. Оскільки кошти за кредитним договором, в належному розмірі повернуто не було, тому просить стягнути проценти за користування кредитними коштами та пеню за несплату (непогашення) кредиту.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.06.2017 року, на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині вимог до ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, хоча належно була повідомлена про час та місце слухання справи. Скерувала до суду заяву про слухання справи без їх участі; позовні вимоги підтримує та просить ухвалити рішення на підставі наявних доказів, а тому, суд вважає, що справу можна слухати у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні позов заперечив в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні. О обґрунтування своєї позиції пояснив, що позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості у січні 2016 p., тобто із пропуском трирічного строку позовної давності для звернення за захистом порушеного права до суду. Вважає, що строк позовної давності сплинув 30.12.2007 р. Окрім того, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2017 року у цивільній справі № 202/18543/13-ц визнано припиненим договір поруки від 30.12.2003 p., укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк»), ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Зазначає, що у ОСОБА_1 відсутня встановлена будь-яким судовим рішенням заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк», який звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів із пропуском загальних строків позовної давності, а порука ОСОБА_2 згідно з договором від 30.12.2003 р. визнана припиненою в судовому порядку.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Нормами ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові.

У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ст. 261 ЦК України початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

Норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача (така позиція висловлена Верховним Судом України при винесенні постанови від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14).

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно з положеннями п. 1.1. кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику кредит при наявності вільних грошових ресурсів за використання технології мікрокредитування Європейського Банку Реконструкції та Розвитку у розмірі 4000 доларів США на строк 12 (дванадцять) місяців до 30.12.2004 р. зі сплатою 16 (шістнадцяти) % річних, а позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит, сплатити проценти на суму кредиту у встановлені даним договором строки і виконати свої зобов'язання за даним договором у повному обсязі.

Пунктом 1.2. кредитного договору визначено, що кредит надається траншами.

Матеріали справи містять також копію договору про надання траншу № Є/V 277/1 від 31 грудня 2003 року, у відповідності до якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти розмірі 4000 доларів США на споживчі цілі. Строк траншу 12 місяців до 30.12.2004 р. зі сплатою 16% річних згідно з графіком повернення траншу і сплати відсотків.

Крім того, відповідно до пункту 4.1. договору № C/V 277 від 30.12.2003 р. повернення кожного траншу і сплата процентів за нього здійснюється в порядку та строки згідно з графіків погашення (додаток до кожного Договору про надання Траншу № 1).

Відповідно до додатку № 1 до договору траншу № C/V 277/1 від 31.12.03 датою останнього платежу згідно з графіком значиться 30.12.2004 р. Усі інші 12 дат платежів зазначаються до 30.12.2004 p., що означає: при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості у січні 2016 p., тобто із пропуском трирічного строку позовної давності для звернення за захистом порушеного права до суду.

У відповідності до вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається від дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 р. у справі № 6-160цс14).

Таким чином, строк позовної давності сплинув 30.12.2007 р.

Окрім того, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2017 року у цивільній справі № 202/18543/13-ц позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1Я, ОСОБА_2 залишено без розгляду у зв'язку із повторною неявкою представника позивача в судові засідання.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд зазначив, що повторна неявка належним чином повідомленого позивача незалежно від поважності причин свідчить про зловживання стороною своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з'являються до суду, та призводить до порушення розумних строків розгляду справи.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2017 року у цивільній справі № 202/18543/13-ц визнано припиненим договір поруки від 30.12.2003 p., укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк»), ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Таким чином, у ОСОБА_1 відсутня встановлена будь-яким судовим рішенням заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк», який звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів із пропуском загальних строків позовної давності, а порука ОСОБА_2 згідно з договором від 30.12.2003 р. визнана припиненою в судовому порядку.

За загальним принципом змагальності сторін у цивільному процесу, визначеного ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і одночасно передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Положенням ч. 1 ст. 60 ЦПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження заявлених позовних вимог (у т.ч. видачі банком та отримання ОСОБА_1 грошових коштів (траншу)), відсутні поважні причини пропуску строку позовної давності при зверненні до Галицького районного суду м. Львова з позовом, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 10, 58, 59, 60, 130, 169, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 554, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

в задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити за пропуском строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.Р.Волоско.