Провадження № 22-ц/780/4272/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 02.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

02 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В, ОСОБА_2,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання недійсними п. 2.1 та п. 2.2 ст. 2 ІІ розділу Угоди № 372953 від 30.08.2011 року та встановлення права здійснювати щомісячний платіж за автомобіль, еквівалентний сумі платежу станом на 17.09.2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. Вказувала, що 30.08.2011 року між нею та відповідачем укладено угоду № 372953 з додатками № 1 та № 2 про купівлю автомобіля вартістю 89 920 грн., при цьому вважала дану угоду як розстрочення платежу, а продавець-консультант запевнив її про законність та вигідність для неї цієї угоди.

Зазначала, що 17.09.2014 року їй було передано автомобіль ЗАЗ Віда вартість якого 17.09.2014 року становила 136 500 грн.

Посилаючись на несправедливість та непрозорість умов укладеної угоди № 372953 в розумінні вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а також використання відповідачем нечесної підприємницької діяльності, позивач просила: 1) визнати недійсним п. 2.1 ст. 2 ІІ розділу угоди № 372953 від 30.08.2011 року; 2) визнати недійсним п. 2.2 ст. 2 ІІ розділу угоди № 372953 від 30.08.2011 року; 3) встановити право для позивача платити щомісячний платіж за автомобіль по угоді № 372953 від 30.08.2011 року еквівалентній сумі платежу станом на 17.09.2014 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із висновком суду апелянт подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

За приписами ст. 1 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що 30.08.2011 року між ТОВ «Авто Просто» та позивачем укладено угоду № 372953, разом з додатками № 1 та № 2.

Згідно положень ст. 1 укладеної між сторонами угоди її предметом є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля. Невідємними частинами угоди є додаток № 1 та додаток № 2 до неї.

Зі змісту ст. 7 угоди встановлено, що вона набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами і діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобовязань, передбачених нею.

Також встановлено, що 16.09.2014 року між АТ «Україніська автомобільна корпорація» (продавець), ТОВ «Авто Просто» (платник) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір № 214238-Y01057 про придбання позивачем автомобіля ЗАЗ Віда.

Встановлено, що 18.09.2014 року з метою забезпечення виконання умов угоди між сторонами по справі укладено договір застави, предметом якого є автомобіль ЗАЗ Віда, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності позивачу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони укладаючи угоду № 372953, разом з додатками № 1 та № 2, погодили істотні умови, в тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, при цьому предмет спірної угоди полягає у наданні позивачу послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля, з умовами якого остання погодилась.

Відповідно до умов ст. 5 угоди № 372953 сторони домовились, що позивач зобовязалась виконувати зобовязання, передбачені угодою, в порядку та строки, визначені в ній, зокрема: щомісячно сплачувати повні внески та сплачувати внески зі страхування автомобіля після його отримання.

Згідно п. 2.3 ст. 2 додатку № 2 до угоди, ОСОБА_4 зобовязалась повністю сплатити повні внески згідно з графіком внесків, протягом перших 15 (пятнадцяти) календарних днів місяця. ОСОБА_5 щомісяця надсилає рахунки на сплату за адресою, вказаною учасником в угоді.

Положеннями п. 2.1 ст. 2 розділу 2 додатку № 2 до угоди сторони погодили, що поточна ціна автомобіля є критерієм для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених угодою, протягом всього строку існування групи, та повідомляється ОСОБА_5 постачальником.

Поточна ціна автомобіля, зазначена в додатку № 1 до угоди, - це остання поточна ціна автомобіля, повідомлена ОСОБА_5 постачальником (п. 2.2 ст. 2 розділу 2 додатку № 2).

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що підставами виникнення зобовязань є договори або інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача (ч.ч. 5-8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, колегія суддів, звертає свою увагу на те, що позивачу до підписання Угоди, довелась вичерпна інформація про послуг, що надаються Відповідачем.

Підпис позивачки - учасника в Угоді стоїть поряд із текстом наступного змісту: Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ОСОБА_5, уважно прочитав та зрозумів Угоду та всі Додатку до неї, що засвідчує своїм підписом.

Даний факт є свідченням обізнаності позивача як відносно предмету угоди, так і щодо його прав та обовязків за угодою.

Додатковою гарантією повного усвідомлення кожним учасником своїх прав та обовязків за угодою виступає п. 13.8. Додатку №2 до Угоди (Правил функціонування ОСОБА_6), відповідно до якого: «Якщо учасник виявить бажання розірвати угоду та відмовитись подальшої участі в системі АвтоТак протягом 7 календарних днів від дати підписання угоди, такому учаснику повертаються вся сума коштів, внесена ним на рахунок ОСОБА_5.

Тобто, підписавши угоду учасник має 7 днів на додаткове детальне ознайомлення з її умовами, а також прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі ОСОБА_6. причому у разі відмови йому були б повернуті всі сплачені ним кошти. Про своє рішення учасник має повідомити ОСОБА_5 шляхом подання заяви до центрального офісу.

Неподання своєї заяви про розірвання угоди за п.13.8. Додатку №2 до Угоди та підпис позивача на угоді та додатках до неї є доказом того, що позивачу були повністю зрозумілі усі визначення, умови та зміст Угоди і Додатків до неї, і що сторони досягли домовленості з усіх істотних для них умов.

Таким чином, умови надання позивачеві послуг на підставі угоди та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в угоді та додатках до неї.

Тому, колегія суддів, не бере до уваги посилання, апелянта на те, що її було введено в оману, так, як вона мала повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з цим, відповідач виконав свої зобовязання за умовами угоди та вніс кошти за придбаний позивачем автомобіль, в свою чергу позивачем сплачено лише частину внесків.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції проте, що сторони при укладені угоди з додатками, погодили істотні умови, в тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, при цьому предмет спірної угоди полягає у наданні позивачу послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля, з умовами якого остання погодилась.

А тому, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, яке обґрунтоване, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: