Справа № 755/4380/17
"06" червня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.,
за участі секретаря Гноілек М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-
Позивач звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 та зняття з реєстраційного обліку.
Вимоги мотивує тим, що 27.02.2017 року він набув права власності на квартиру АДРЕСА_1 за укладеним між ним та ТОВ «Кей-Колект» договором купівлі-продажу.
Відповідно до довідки ЖБК «Хімік-7» про склад сім'ї та реєстрацію в житловому приміщенні, за адресою АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_2
Позивач зазначає, що відповідач мешкав у будинку до 2008 року, однак вже більше ніж дев'ять років за вказаною адресою не проживає та зніматися із реєстрації відмовляється.
У квартирі відповідач не проживає, особистих речей в ній не має та за комунальні послуги не сплачує.
Реєстрація відповідача перешкоджає йому в повній мірі реалізовувати право користування та розпорядження власним майном.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та викладені у ньому обставини.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд, з урахуванням думки представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.02.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 1480, власником квартири АДРЕСА_3 являється позивач ОСОБА_1 (а.с. 5-5 зв.).
Право власності позивача на вказану квартиру також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 82746976 від 17.03.2017 року.
Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
За нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у належній позивачу квартирі АДРЕСА_4, що підтверджується довідкою по формі № 3, виданою ЖБК «Хімік-7» від 10.03.2017 року № 14, дата реєстрації відповідача - з 16.06.1982 р. та довідкою від 10.03.2017 року № 13 (а.с. 8, 8а).
Із довідки виданої ЖБК «Хімік-7» від 10.03.2017 року № 13 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 16.06.1982 року, проте з 2008 року у квартирі не проживає.
Отже, за вищевикладених обставин реєстрація відповідача чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належному останньому на праві власності нерухомим майном.
При цьому суд приймає до уваги наступні обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а ч. 2 цієї статті визначені способи здійснення цивільних прав та інтересів судом.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру її порушення.
З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний спосіб. Суд під час розгляду і вирішення цивільної справи визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору.
За вимогами ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Як зазначено вище, за заявленими вимогами позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти відповідача з реєстраційного обліку.
При цьому позивач посилається на норми ст. 405 Цивільного кодексу України, зазначаючи, що відповідач більше року не проживає у спірній квартирі, комунальні послуги чи інші витрати, пов'язані з ремонтом чи утримання квартири не сплачує.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30.06.2015 року у справі № 21-1438а15 та від 01.03.2016 року у справі № 21-5446а15.
Як роз'яснено у п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Судом встановлено, що відповідач не є членом сім'ї чи колишнім членом сім'ї позивача, а також не являється попереднім власником квартири за місцем його реєстрації.
Разом з тим, у відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, як передбачено у вищенаведеному п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», про що вимоги позивачем не заявлялися.
Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Отже, оскільки позивач є власником вищевказаної квартири, сторони по справі не являються членами сім'ї, а тому позивачем обрано не належний спосіб захисту своїх прав про визнання відповідача на підставі ст. 405 ЦК України таким, що витратив право на користування житловим приміщенням, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.
В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, ст. ст. 4, 10, 11, 58, 60, 169, 208, 215-218 ЦПК України суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя