АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи652/115/17-ц Головуючий в І інстанції Сікора О.О.
Номер провадження: №22-ц/791/1569/17 Доповідач Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Зварич С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської областівід 26 липня 2017 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4, про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період часу з 15.08.1992 року по 19.06.2012 рік перебував з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, в період якого вони придбали ? частину квартири АДРЕСА_1, право власності на яку було оформлено на відповідачку, оскільки інша ? частина належала їй на праві власності у зв»язку з приватизацією цього житла. На момент розірвання шлюбу спору про поділ спільного майна не було, оскільки між подружжям існувала домовленість про продаж цього майна третій особі ОСОБА_4 та компенсацію відповідачкою вартості його частини після нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири. Оскільки відповідач в останній момент збільшила вартість продажу спірної квартири, внаслідок чого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири у вересні 2015 року не відбулося, при цьому ОСОБА_2 відмовилась виплачувати йому компенсацію за частку у спільному майні, позивач просив суд визнати, що ? частина квартири АДРЕСА_2, як придбана в період зареєстрованого шлюбу сторін набула статусу їх спільної сумісної власності та визнати за ним право власності на 1/4 частину зазначеної квартири.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно придбане сторонами за час перебування у шлюбі та позивач має право на частку у спільному майні подружжя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на досліджених судом доказах та нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

При цьому, згідно ч. 1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Нормами ст.63 СК України закріплена рівність прав дружини та чоловіка на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період часу з 15 серпня 1992 року по 19 червня 2012 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого 14 серпня 1999 року придбали ? частину квартири АДРЕСА_1, яка оформлена на ОСОБА_2, що вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Високопільської державної нотаріальної контори ОСОБА_5

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що придбана частка у спірному об»єкті нерухомості набула статусу спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до положень ст. 72 ч. 2 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Вирішуючи спір, суд дав належну оцінку всім наданим сторонам доказам та дійшов обґрунтованого висновку, що строк на пред»явлення позивачем вимог про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя не пропущено, оскільки до вересня 2015 року відповідачка не заперечувала права позивача на компенсацію його частки, свідченням чого є докази на підтвердження тих обставин, що між сторонами існувала домовленість про володіння та розпорядження вказаним майном шляхом продажу його третій особі ОСОБА_4, допитаній у якості свідка, яка підтвердила обопільний намір сторін щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири у вересні 2015 року.

Крім того, з заяви-згоди, посвідченої 04 вересня 2015 року державним нотаріусом Високопільської державної нотаріальної контори Херсонської області ОСОБА_5, наданої ОСОБА_6 своїй колишній дружині ОСОБА_2 вбачається, що останній надав згоду на продаж спірної квартири та погодився з тим, щоб умови договору купівлі-продажу визначалися колишньою дружиною самостійно (а.с.11).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 станом на вересень 2015 року не знав про порушення свого права власності у спільному майні подружжя, яке не визнається ОСОБА_2, оскільки надаючи згоду на продаж спірної квартири керувався умовами домовленості між ним та колишньою дружиною щодо розпорядження спільним майном. При цьому відповідачем не доведено, що позивач знав чи міг дізнатись раніше про порушення свого права.

Отже, з огляду на те, що відповідачем не надано жодного належного і достовірного доказу щодо добровільного поділу майна подружжя та його умов, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності та вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог і визнання за позивачем права власності на частку у спірному майні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність визначених ст.309 ЦПК України підстав для зміни або скасування ухваленого судом першої інстанції рішення.

Доводи апеляційної скарги, як не обґрунтовані законом, доказами та такі, що висновки суду не спростовують підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської областівід 26 липня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь савчука Віктора Васильовича судові витрати на правову допомогу у сумі 2347,10 грн.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська