Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору банківського вкладу дійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 31 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом до ПАТ Дельта Банк», посилаючись на те, що 16 лютого 2015 року між нею і АТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу «Найкращий від Миколая» № 006-13405-160215 у доларах США. Сума вкладу становила 7 915 доларів США, які були повністю внесені позивачем 16 лютого 2015 року на рахунок, зі сплатою 5,5 % річних, терміном до 17 травня 2015 року.

У подальшому, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року було прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк»; рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 серпня 2015 року № 147 строк здійснення тимчасової адміністрації було продовжено.

Зважаючи на ці обставини, ОСОБА_4 30 вересня 2015 року направила до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заяву про виплату гарантованого відшкодування за вкладом в АТ «Дельта Банк», проте відповіді на неї не отримала.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 стало відомо про прийняття рішення щодо нікчемності договору від 16 лютого 2015 року № 006-13405-160215 банківського вкладу «Найкращий від Миколая» у доларах США на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таке рішення було оформлено листом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» від 23 вересня 2015 року № 8821/1786.

Однак, на переконання позивача, такі висновки й рішення є протиправними, оскільки договір банківського вкладу, укладений між нею та банком, не передбачає жодних пільг або переваг кредиторам, що свідчить про відсутність правових підстав для визнання договору вкладу нікчемним на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач також акцентувала на тому, що договір депозиту був укладений ще до моменту віднесення АТ «Дельта Банк» до числа неплатоспроможних, його було вчинено сторонами відповідно до вимог чинного законодавства України.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31 січня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено що 16 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та АТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу «Найкращий від Миколая» № 006-13405-160215.

Відповідно до п. 1.2 договору сума вкладу становила 7 915 доларів США.

Пунктом 1.3 договору визначено, що вклад залучається терміном з моменту його зарахування на рахунок до 17 травня 2015 року включно. Згідно з п. 1.4 договору процентна ставка на суму вкладу становить 5,5 % річних. У п. 1.6 договору зазначено, що банк на виконання цього договору відкриває вкладнику рахунок № НОМЕР_1.

Пунктом 1.8 договору встановлено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу в день укладення цього договору.

Пунктом 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених зі змінами і доповненнями рішенням Ради директорів АТ «Дельта Банк» від 14 січня 2015 року, встановлено, що зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладників від третьої особи не допускається (крім зарахування грошових сум від законного представника за вкладами на ім'я особи, законним представником якої є, крім інших випадків, передбачених нормами діючого законодавства України та/або продуктами банку. Від таких умов Правил сторони в договорі не відступали, а в п. п. 2.2, 2.6 договору обумовили ознайомлення з умовами Правил та їх застосування до правовідносин між сторонами.

Згідно з випискою від 16 лютого 2015 року № 006-13405-160215 з 16 лютого до 17 травня 2015 року на рахунок № НОМЕР_1 на ім'я вкладника ОСОБА_4 16 лютого 2015 року надійшли грошові кошти в сумі 7 915 доларів США як переказ від ОСОБА_6

Судом установлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_4, надійшли внаслідок дроблення (розбивки) великого вкладу іншого клієнта - ОСОБА_6, з метою створення в майбутньому штучного зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на відшкодування грошових коштів за рахунок держави.

Відповідно до п. 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради директорів АТ «Дельта-Банк» протоколом від 20 березня 2013 року № 14 (з відповідними змінами) зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається.

02 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатеспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження Тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено Тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення Тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 серпня 2015 року № 147 строк здійснення Тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено до 02 жовтня 2015 року включно.

Постановою Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію АТ «Дельта Банк».

Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» було здійснено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями та на підставі ч. 3 ст. 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що договір банківського вкладу «Найкращий від Миколая» від 16 лютого 2015 року № 006-13405-160215, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк», є нікчемним та зазначене встановлено судом першої інстанції.

Листом від 23 вересня 2015 року № 8821/1786 ОСОБА_4 повідомлено про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) від 16 лютого 2015 року № 006-13405-160215, укладеного між АТ «Дельта-Банк» та ОСОБА_4, на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Звернуто увагу на тому, що відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Зокрема, законодавство передбачає можливість визнання деяких нікчемних правочинів дійсними (ч. 2 ст. 218; ч. 2 ст. 219; ч. 2 ст. 220; ч. 2 ст. 224 ЦК України) з підстав, визначених ЦК України.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. ст. 218 та 220 ЦКУкраїни. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені у зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова