справа № 208/8046/15-ц
№ провадження 2/208/693/17
РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2017 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., при секретареві Шешуревої Я.І.,

За участю:

- представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

- представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 18 серпня 2015 року між ним та відповідачем була досягнута домовленість щодо продажу останнім нерухомого майна: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район с.Підлужжя, вул. Пятихатки, будинок 4, належного відповідачеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу; земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район с.Підлужжя, вул. Пятихатки, будинок 4, виділеного відповідачеві рішенням Першотравенської сільської ради від 12 грудня 2014 року з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку; земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район с.Підлужжя, вул. Пятихатки, будинок 4, виділеного відповідачеві рішенням Першотравенської сільської ради від 12 грудня 2014 року з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. За домовленістю загальна вартість нерухомого майна склала 40 000 грн. Тому 18 серпня 2015 року ним було передано, а відповідачем отримано в якості завдатку грошові кошти в сумі 4 000 грн. 21 серпня 2015 року та 03 вересня 2015 року ним було передано, а ОСОБА_3 від нього отримано додатково в якості завдатку ще грошові кошти у розмірі 13 000 грн. Після цього відповідач почав уникати зустрічей з ним та ухилятися від нотаріального посвідчення відповідних договорів купівлі-продажу вказаного нерухомого майна. Грошові кошти у вказаних розмірах до теперішнього часу йому не повернуті.

Враховуючи, що на даний час відповідач кошти не повернув, договори купівлі-продажу не уклав, тому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь грошові кошти у розмірі 34 000 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, посилався на обставини викладені в позові, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь грошові кошти у розмірі 34 000 грн. та судові витрати.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та заперечував щодо стягнення з позивача грошових коштів. Суду зазначив, що відповідач від ОСОБА_1 будь-яких коштів в якості завдатку для подальшого укладання договору купівлі-продажу земельних ділянок він не отримував, у звязку з чим просив суд відмовити в задоволені позову.

В якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що дійсно він отримав грошові кошти від позивача ОСОБА_1, але вони були виплачені в рахунок оплати користування земельною ділянкою.

Вислухавши представників сторін, свідка, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, як вбачається з наданих суду документів, 18 серпня 2015 року відповідачем ОСОБА_3 була написана розписка, за змістом якої він отримав завдаток в розмірі 4 000 грн. в рахунок оплати за ділянку в розмірі 40 000 грн. у ОСОБА_5.

21 серпня 2015 року та 03 вересня 2015 року відповідачем ОСОБА_3 також були оформлені розписки, згідно яких від ОСОБА_1 він отримав 5 500 грн. за ділянку та 7 500 грн. в рахунок оплати за територію.

Згідно зі ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до вимог ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Ст.571 ЦК України визначено, що якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості

Так, на виконання вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України позивачем в судовому засіданні так й не був наданий будь-який письмовий документ про передачу ОСОБА_1 та отримання відповідачем ОСОБА_3 грошових коштів 17 000 грн. в якості саме завдатку, а не оплати за користування земельною ділянкою, чим не підтверджено передачу грошових коштів в якості завдатку, а тому не можна зробити висновок про існування між сторонами цивільно-правових правовідносин, зокрема, договору завдатку.

Таким чином в судовому засідання встановлено, що договори купівлі-продажу будинку й частин земельних ділянок, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами по справі укладені не були, а також в судовому засіданні не доведено позивачем, що сторони домовилися укласти такі договори в майбутньому, тому не доведено, що передана відповідачу грошова сума в розмірі 17 000 гривень є завдатком чи авансом, який підлягає поверненню позивачу відповідно до вимог ст.571 ЦК України, тому вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Інших доказів щодо укладення між сторонами договору завдатку позивач суду не надав, хоча це і є його процесуальним обов'язком.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору завдатку, а тому відсутні підстави для стягнення зазначених позивачем сум, у звязку з чим вимоги позивача про стягнення коштів та судового збору не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 202, 207, 546, 570, 635, ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 209, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін апеляційної скарги з дня його проголошення.

Суддя Похваліта С. М.