Справа № 297/1699/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

02 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КУШТАНА Б.П.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду від 9 грудня 2016 року, -

встановила:

ПАТ КБ «ПриватБанк» 12.07.2016 звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 Позов мотивувався тим, що банк 22.08.2007 уклав із відповідачем кредитний договір № MKG0GK00000045, за яким надав кредит у розмірі 27300,00 дол. США на строк до 22.08.2037. Позивач виконав свої зобов'язання за договором, а відповідач свої порушив і спричинив виникнення боргу, який станом на 29.06.2016 складав 136338,57 дол. США, з яких заборгованість: за кредитом - 26142,13 дол. США, за відсотками - 20004,57 дол. США, за комісією - 4342,50 дол. США, пеня - 85849,37 дол. США. Оскільки кредитор управі вимагати від божника не увесь борг, а його частину, до стягнення належить борг у розмірі 50489,20 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 1,00 дол. США/24,87 грн станом на 29.06.2016 є еквівалентом 1255666,40 грн, з яких заборгованість: за кредитом - 26142,13 дол. США, за відсотками - 20004,57 дол. США, за комісією - 4342,50 дол. США.

Посилаючись на ці обставини, на положення ЦК України щодо права дострокової вимоги всього боргу за договором, на інші норми щодо виконання зобов'язань, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 22.08.2007 № MKG0GK00000045 у розмірі 50489,20 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 1,00 дол. США/24,87 грн станом на 29.06.2016 є еквівалентом 1255666,40 грн, із яких заборгованість: за кредитом - 26142,13 дол. США, за відсотками - 20004,57 дол. США, за комісією - 4342,50 дол. США, та покласти на нього судові витрати.

Рішенням Берегівського районного суду від 09.12.2016 позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22.08.2007 № MKG0GK00000045 у розмірі 50489,20 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 1,00 дол. США/24,87 грн станом на 29.06.2016 є еквівалентом 1255666,40 грн, з яких заборгованість: за кредитом - 26142,13 дол. США, за відсотками - 20004,57 дол. США, за комісією - 4342,50 дол. США, а також стягнуто з відповідача на користь позивача 18835,00 грн у рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 ставить в апеляції питання про скасування рішення суду як незаконного та необґрунтованого із відмовою в позові. Зазначає у скарзі, зокрема, що вимоги банку не відповідають реальним обставинам справи, що їх суд не взяв до уваги, оскільки саме дії банку унеможливили продаж квартири на погашення боргу, має місце прострочення кредитора. Заочним рішенням Берегівського районного суду від 24.11.2008 стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 145876,54 грн, проте, банк без урахування факту ухвалення раніше судом рішення про дострокове стягнення боргу знову звернувся до суду з позовом про той самий предмет, тоді як підстав для розгляду такого позову не було. Банк, отримавши стягнені за рішенням суду кошти, мав можливість погасити заборгованість за кредитним договором, але використав кошти на свій розсуд, тому його дії із пред'явлення нового позову є недобросовісними.

Справа за апеляцією відповідача на рішення суду першої інстанції в частині вимог позову про стягнення основного боргу за кредитним договором у сумі 1083,41 дол. США, відсотків у сумі 17923,68 дол. США і комісії в сумі 3906,00 дол. США вирішена рішенням апеляційного суду від 02.10.2017.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який апеляцію підтримав, позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_3, яка скаргу не визнала, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи № 2-796/08, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого. У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами ЦК України щодо зобов'язань у редакції, чинній на час їх виникнення.

Встановлено, що 22.08.2007 ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», уклало з ОСОБА_1 кредитний договір № MKG0GK00000045, на підставі якого відкрило останньому непоновлювану кредитну лінію у розмірі 27300,00 дол. США для купівлі квартири АДРЕСА_1 із видачею цих коштів, а також у розмірі 9215,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі суми 0,2% від суми наданого кредиту, щомісяця в період сплати, та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2. договору (п.п. 7.1., 7.3., 7.7. та інші положення договору) (а.с. 9-17). Відповідно до п. 2.3. договору, у разі порушення позичальником своїх зобов'язань банк має право, зокрема, зажадати дострокового повернення кредиту та належних за договором платежів шляхом направлення позичальнику повідомлення, при цьому, згідно зі ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України вважається, що строк виконання зобов'язання настав у зазначену в повідомленні дату, в яку позичальник зобов'язується повернути банку кредиту у повному обсязі, сплатити винагороду і відсотки за фактичний строк користування кредитом, виконав повністю інші зобов'язання за договором (пп. 2.3.3. «а»).

З матеріалів цивільних справ випливає, що вказаний кредит ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» для купівлі квартири АДРЕСА_1 яка продавалася в порядку здійснення виконавчого провадження на погашення боргу іншого позичальника перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Квартиру ОСОБА_1 придбав на прилюдних торгах 13.08.2007.

Оскільки ОСОБА_1 порушив свої зобов'язання щодо сплати належних з нього коштів за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» реалізуючи свої передбачені законом і договором права визнав строк повного виконання зобов'язання таким, що настав і 27.08.2008 пред'явив до позичальника позов про дострокове стягнення боргу (а.с. 1-2, 11 справи № 2-796/08). Зміненим строком виконання зобов'язання у даному випадку можна вважати день надходження позовної заяви до суду (01.09.2008).

Банк пред'явив до позичальника вимогу про стягнення боргу за кредитним договором від 22.08.2007 № MKG0GK00000045, який визначив станом на 18.08.2008 у сумі 30139,78 дол. США, де заборгованість: за кредитом - 27259,80 дол. США, за відсотками - 2080,89 дол. США, за комісією - 436,50 дол. США, пеня - 362,59 дол. США і просив стягнути заборгованість у розмірі 145876,54 грн (30139,78 дол. США за курсом 4,84 грн відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/313 від 15.08.2008) (а.с. 3 справи № 2-796/08).

Заочним рішенням Берегівського районного суду від 24.11.2008 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 145876,54 грн (30139,78 дол. США за курсом 4,84 грн відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/313 від 15.08.2008) за кредитним договором від 22.08.2007 № MKG0GK00000045 і судові витрати, це рішення суду не оскаржувалося, його копію та виконавчий лист представник ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав 20.02.2009 (а.с. 38-39, а.с. 27-28, 30 справи № 2-796/08).

Із наданих суду документів і матеріалів убачається, що після вчинення починаючи з 2008 року ряду дій, спрямованих на усунення перешкод у здійсненні права власності на придбану квартиру, а коли вони не дали результату, вчиняючи дії, спрямовані на реалізацію квартири, ОСОБА_1 довіреностями від 25.04.2012 і від 19.12.2013 надав ПАТ КБ «ПриватБанк» усі необхідні повноваження для продажу вказаної квартири із оформленням від імені довірителя всіх необхідних документів. У результаті банк продав квартиру, за яку 30.04.2014 отримав від платника «Сетевые клиенты (Биплан)» 158000,00 грн і цього ж дня зарахував кошти наступним чином:

2201,08 дол. США (еквівалент 25095,79 грн) - на погашення заборгованості за сумою кредиту; 11648,74 дол. США (еквівалент 132814,05 грн) - на сплату пені, всього зараховано 13849,82 дол. США (а.с. 43, 71-79 та ін.), тобто, за валютним курсом 1,00 дол. США/11,401581 грн, при цьому:

на погашення боргу за кредитом було зараховано на 25058,72 дол. США менше, аніж було стягнуто рішенням суду; на погашення стягнутих рішенням суду сум заборгованості за відсотками та за комісією кошти не зараховувалися; на сплату пені були зараховані кошти в сумі 11286,15 дол. США, які взагалі не стягувалися рішенням суду; на сплату пені було зараховано понад 84% від отриманих коштів, тоді як за рішенням суду пеня складала 1,2% від суми, що була стягнута відповідно до позовних вимог.

Такі дії кредитора щодо розрахунків із боржником не ґрунтуються на законі. З огляду на встановлені обставини, у випадку порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором, виникнення заборгованості, кредитор управі пред'явити вимогу про стягнення боргу, в т.ч., про дострокове його стягнення з боржника, у валюті кредиту, в даному випадку - в доларах США. Водночас не суперечитиме закону й вимога кредитора про стягнення боргу у гривневому еквіваленті до іноземної валюти за офіційним валютним курсом на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ст. 192 ч. 1, ст. 533 ч.ч. 1, 2 ЦК України). Спосіб захисту порушеного права обирає позивач. Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами та здійснюючи право на захист своїх законних інтересів вільно, на власний розсуд, ПАТ КБ «ПриватБанк» визначило станом на 18.08.2008 борг у сумі 30139,78 дол. США із відповідними складовими і пред'явило його у гривневому еквіваленті (145876,54 грн) до стягнення. Тобто, кредитор скористався своїм правом вимагати на відшкодування своїх збитків дострокового повернення всього боргу та сплати штрафних санкцій.

Судове рішення, що набрало законної сили, є обов'язковим для виконання (ст. 124 ч. 5 Конституції України в редакції, що була чинною до 30.09.2016). Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, яка є чинною з 30.09.2016, судове рішення є обов'язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Аналогічні положення щодо обов'язковості виконання на всій території України судового рішення, що набрало законної сили, встановлені й частиною 1 статті 14 ЦПК України, а частина 2 цієї статті містить правило, відповідно до якого невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Після набрання рішенням суду законної сили сторони не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (ст. 223 ч. 2 ЦПК України), підлягають врахуванню й положення ст. 61 ч. 3 ЦПК України.

Рішення суду, що набрало законної сили, за заявою особи, на користь якої воно ухвалено, звертається до виконання (ст. 368 ЦПК України). Реальне виконання відповідно до закону чинного рішення суду є обов'язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР. Європейський суд з прав людини у «пілотному» рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15.10.2009 (заява № 40450/04) відповідно до практики Суду в контексті оцінки дій держави та її органів у питаннях виконання судових рішень, що набрали законної сили, зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; Суд вказав на неприпустимість та несумісність з положеннями Конвенції практики, коли особа, яка домоглася від національного органу остаточного рішення, за виконання якого несуть відповідальність органи влади України, наражається на ризик бути позбавленою можливості скористатися вигодами такого рішення відповідно до Конвенції (п.п. 51, 53, 54, 73, 83, 85, 88 та ін.). Відповідні позиції висловлені ЄСПЛ і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн.

Відтак, рішення суду, що набрало законної сили, повинно бути виконане у точній відповідності до його змісту та формулювання резолютивної частини. Заочним рішенням Берегівського районного суду від 24.11.2008 позов банку було задоволено у повній відповідності до прохальної частини позовної заяви, тобто, було враховане вільне волевиявлення кредитора у матеріально- і процесуально-правовому сенсі, було стягнуто достроково увесь наявний конкретний борг. Кредитор управі вимагати виконання рішення суду і цим правом теж розпоряджається на свій розсуд, проте, не вправі ревізувати рішення суду, що набрало законної сили, змінювати його зміст, спосіб і порядок виконання, виконувати довільно тощо і зобов'язаний зарахувати сплачені на виконання рішення суду кошти виходячи з елементів боргу, які просив стягнути та на сплату яких було ухвалено рішення судом. В даному випадку йдеться про належне виконання рішення суду, яке не може бути змінено у спосіб, що не передбачений законом, валютні ризики, курсові різниці за кредитним договором не можуть братися до уваги, оскільки не мають стосунку до виконання рішення суду як такі.

Кредитор не був позбавлений права вимагати повернення боргу у валюті договору, а не скориставшись цією можливістю, не вправі перекладати негативні для нього наслідки відповідних ризиків, що виникли в подальшому, на боржника, як це фактично має місце. Ті обставини, що кредитор обрав інший спосіб захисту свого права та/або не реалізував відповідним чином свої права у виконавчому проваджені, не можуть давати необґрунтованих переваг перед боржником, щодо якого вже ухвалено рішення про стягнення боргу в спосіб, обраний кредитором.

Попри наведені вище обставини, кредитор пред'явив новий позов про дострокове стягнення боргу і в справі, що розглядається, теж виходив із того, що позичальник порушив свої зобов'язання за договором і спричинив виникнення боргу, який кредитор за увесь період починаючи з 23.08.2007 і закінчуючи 29.06.2016 станом на останню дату визначив у сумі 136338,57 дол. США, де заборгованість: за кредитом - 26142,13 дол. США, за відсотками - 20004,57 дол. США, за комісією - 4342,50 дол. США, пеня - 85849,37 дол. США, з розрахунку видно, що 30.04.2014 на погашення боргу за сумою кредиту були зараховані 2201,08 дол. США, а на погашення пені - 11648,74 дол. США (а.с. 5-7). До стягнення кредитор пред'явив 50489,20 дол. США, у числі яких визначив заборгованість: за кредитом - 26142,13 дол. США, за відсотками - 20004,57 дол. США, за комісією - 4342,50 дол. США.

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» без законних для того підстав, неналежно виконавши та ревізуючи раніше ухвалене рішення суду пред'явив у відповідній частині до стягнення з ОСОБА_1 за той самий період ті самі елементи заборгованості, що вже були стягнені заочним рішенням Берегівського районного суду від 24.11.2008, і повторне стягнення яких за наявності чинного рішення суду недопустиме, а саме: основний борг за кредитним договором у сумі 27259,80 дол. США, відсотки в сумі 2080,89 дол. США і комісію в сумі 436,50 дол. США, що не може оспорюватись або доказуватись заново. Пред'явлення до стягнення зазначених сум, їх зарахування із застосуванням відповідних валютних еквівалентів у цьому контексті значення не має і не спростовує факту наявності чинного судового рішення щодо стягнення саме таких конкретних елементів заборгованості. Неврахування факту ухвалення раніше судом рішення про стягнення боргу в сукупності з іншими діями кредитора призвели до штучного збільшення розміру боргу та до його невірного розрахунку по суті.

Виходячи з викладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення боргу за кредитом у сумі 27259,80 дол. США, відсотків у сумі 2080,89 дол. США і комісії в сумі 436,50 дол. США пред'явило до ОСОБА_1 вимоги, що вже раніше були вирішені судом. З огляду на характер спірних правовідносин та на обсяг прав і обов'язків сторін, у цій частині має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й попередній спір.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України).

Суд першої інстанції вирішивши вказані вимоги по суті та ухваливши рішення про їх задоволення, припустився помилки, оскільки за вищенаведених обставин провадження в справі за цими вимогами слід було закрити.

Відтак, на підставі ст. 205 ч. 1 п. 2, ст. 310 ч. 1 ЦПК України апеляцію відповідача слід задовольнити частково, рішення суду в частині вирішення зазначених вимог позову скасувати, провадження в справі у частині вирішення цих вимоги закрити.

Керуючись ст. 205 ч. 1 п. 2, ст. 307 ч. 1 п. 4, ст. 310 ч. 1, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Берегівського районного суду від 9 грудня 2016 року в частині вирішення вимог позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором від 22.08.2007 № MKG0GK00000045, який складається з боргу: за кредитом у сумі 27259,80 дол. США (двадцять сім тисяч двісті п'ятдесят дев'ять доларів США 80 центів), за відсотками в сумі 2080,89 дол. США (дві тисячі вісімдесят доларів США 89 центів) і за комісією за користування кредитом у сумі 436,50 дол. США (чотириста тридцять шість доларів США 50 центів) скасувати, провадження у справі у частині вирішення цих вимог закрити у зв'язку з набранням законної сили рішенням суду, ухваленим з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Роз'яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді