Номер провадження: 22-ц/785/2973/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної санітарно-епідеміологічної служби України /правонаступник Комісія з ліквідації Державної санітарно-епідеміологічної служби/ , третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення дії контракту і поновлення на роботі,

ВСТАНОВИЛА:

12.10.2016 року ОСОБА_3 звернувся із позовом про визнання незаконними дій Державної санітарно-епідеміологічної служби України (далі-ДСЕС) /правонаступник Комісія з ліквідації Державної санітарно-епідеміологічної служби України/ (далі- Комісія ДСЕС) про визнання незаконними дій ДСЕС та зобовязання вчинити певні дії шляхом поновлення строку для звернення із позовом до суду, визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення дії контракту і поновлення на роботі.

Позов обґрунтовано тим, що 24.04.2013 року між позивачем і ДСЕС укладено контракт, предметом якого було призначення позивача на посаду директора Державної установи «Одеський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» (далі-ДУ Лабораторний центр).

У червні 2016 року позивач захворів і з 7.06.2016 року перебував на листку непрацездатності.

29.06.2016 року ДСЕС видано наказ №139-о за підписом т.в.о голови ДСЕС про звільнення з посади з підстав п. 6.2.5.11 Контракту, а контракт припинено.

30.06.2016 року, за наказом т.в.о голови ДСЕС на посаду директора ДУ Лабораторний центр призначена ОСОБА_2

01.07.2016 року наказом т.в.о голови ДСЕС виправлені описки у наказ №139-о від 29.06.2016 року стосовно імені позивача з неправильного «Віктора» на правильне «Віталія».

Посилаючись на те, що наказ про звільнення і припинення дії контракту від 29.06.2016 року є незаконним з тих підстав, що він 3 роки сумлінно виконував покладені на нього обовязки і за цей період не зафіксовано жодного порушенння умов контракту, зокрема п. 6.2.5.11, наказ про звільнення видано з надуманих підстав і не містить які саме порушення фінансового або бюджетного законодавства він допустив, крім того, звільнення мало місце під час його непрацездатності, позивач просив позов задовольнити.

Позивач та його представник, представник відповідача і третя особа не приймали участі у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27.10.2016 року позов задоволено: суд поновив позивачу строк для звернення до суду із позовом; визнав протиправним і скасував наказ №139-0 від 29.06.2016 року про звільнення позивача; поновив дію контракту №3 від 24.04.2013 року; поновив позивача на посаді директора ДУ Лабораторний центр і допустив негайне виконання рішення суду у частині поновлення на роботі. З відповідача на користь держави суд стягнув судові витрати у вигляді судового збору.

В апеляційній скарзі представник третьої особи ОСОБА_2 просить рішення суду від 27.10.2016 року скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального права ст. 40 КЗпП України, розгляд судом справи за відсутності сторін без належного сповіщення.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.09.2017 року до участі у справі залучено правонаступника ДСЕС Комісю з ліквідації ДСЕС (а.с.152-154).

У засіданні колегії суддів: представник ОСОБА_2 скаргу підтримала; представник позивача скаргу не визнав.

Відповідач в особі представника Комісії ДСЕС /правонаступник ДСЕС/ у засідання колегії суддів не зявився, сповіщався про розгляд справи 16.11.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення апеляційного суду.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ст. 309 ч.2 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_3 просив визнати незаконними дії ДСЕС та зобовязання вчинити певні дії шляхом поновлення строку для звернення із позовом до суду, визнання протиправним і скасування наказу про його звільнення, поновлення дії контракту і поновлення його на роботі з підстав незаконності звільнення, зокрема відсутності у наказі конкретних фактів порушення ним фінансового або бюджетного законодавства, недотримання вимог фінансової інспекції, а також звільнення під час непрацездатності. Пропуск строку звернення до суду обґрунтовано тим, що 19.07.2016 року позивач звернувся із позовом про захист порушених трудових прав у порядку адміністративного судочинства, розгляд справи тривав до жовтня 2016 року і ухвалою суду від 06.10.2016 року провадження у порядку адміністративного судочинства закрито з підстав того, що служба позивача не є публічною, а спір має розглядатись у порядку цивільного судочинства (а.с.1-4).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що відповідач порушив вимоги ст. 40 КЗпП України, оскільки звільнення позивача мало місце в період його непрацездатності, який з 29.06.2016 року по 06.07.2016 року перебував на амбулаторному лікуванні (а.с.42-45).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині.

Позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини з припинення трудового договору, які регулюються нормами КЗпП України.

Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ст. 21 ч.ч.1,3 КЗпП України).

Підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом (ст. 36 ч.1 п.8 КЗпП України).

Колегією суддів встановлено, що 24.04.2013 року між позивачем і ДСЕС укладено контракт, предметом якого було призначення позивача на посаду директора ДУ Лабораторний центр ( а.с.102-110).

01.04.2014 року між ДСЕС і позивачем укладено додаткову угоду до контракту №3 від 24.04.2013 року, згідно якої продовжено термін дії контракту №3 від 24.04.2013 року на період з 24.04.2014 року до 24.04.2017 року (а.с.111)

У червні 2016 року позивач захворів і з 7.06.2016 року перебував на листку непрацездатності (а.с.28-30).

29.06.2016 року ДСЕС видано наказ №139-о за підписом т.в.о голови ДСЕС про звільнення позивача з посади з підстав п. 6.2.5.11 контракту, а дію контракту припинено (а.с. 24).

30.06.2016 року, за наказом т.в.о голови ДСЕС на посаду директора ДУ Лабораторний центр призначена ОСОБА_2Г.(а.с.26).

01.07.2016 року наказом т.в.о голови ДСЕС виправлені описки у наказ №139-о від 29.06.2016 року стосовно імені позивача з неправильного «Віктора» на правильне «Віталія» (а.с.27).

У липні 2016 року позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом у порядку адміністративного судочинства про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3О до ДСЕС про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, а ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.10.2016 року закрито провадження у порядку адміністративного судочинства з підстав того, що спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства (а.с.5-9).

12.10.2016 року ОСОБА_3 звернувся із позовом про визнання незаконними дій ДСЕС і поновлення на роботі у порядку цивільного судочинства (а.с.1-4).

Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ст. 233 ч.1 КЗпП України).

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 КЗпП України, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст. 234 ч.1 КЗпП України).

Зважаючи на те, що в період з липня по жовтень 2016 року, у встановленому законом порядку, вирішувалось питання юрисдикції даної справи, до суду адміністративної юрисдикції позивач звернувся у строки, встановлені ст. 233 КЗпП України, тобто в місячний строк, колегія суддів дійшла висновку, що строк звернення до суду цивільної юрисдикції позивач пропустив з поважних причин, а тому пропущений строк підлягає поновленню.

Вирішуючи спір про поновлення на роботі, особи, звільненої за п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України, слід мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Суд, вирішуючи трудовий спір, повинен з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

При цьому суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення.

Згідно наказу ДСЕС №139-о від 29.06.2016 року, ОСОБА_3 звільнено з посади директора ДУ Лабораторний центр за п. 6.2.5.11 Контракту.

Керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном (п.6.2.5 Контракту) : у разі недотримання фінансового та бюджетного законодавства, а також незабезпечення виконання у встановлені строки законних вимог Державної фінансової інспекції та її територіальних органів (п. 6.2.5.11 контракту, а.с.108,109).

Наказ ДСЕС №139-о від 29.06.2016 року про звільнення ОСОБА_3 з посади директора ДУ Лабораторний центр за п. 6.2.5.11 Контракту не зазначає які саме обставини недотримання фінансового та бюджетного законодавства або які обставини незабезпечення виконання у встановлені строки законних вимог Державної фінансової інспекції та її територіальних органів мали місце з боку ОСОБА_3, а також період настання цих обставин.

Зважаючи на те, що наказ ДСЕС №139-о від 29.06.2016 року про звільнення ОСОБА_3 і дострокове припинення дії контракту не містить конкретних обставини недотримання ОСОБА_3 фінансового та бюджетного законодавства, а також конкретних обставин незабезпечення виконання ним у встановлені строки законних вимог Державної фінансової інспекції та її територіальних органів, зазначений наказ є незаконним.

Оскільки наказ про звільнення ОСОБА_3 і дострокове припинення дії контракту є незаконним, дія контракту підлягає поновленню, а ОСОБА_3 підлягає поновленню на роботі з 29.06.2016 року, а саме: з дня звільнення.

Станом на час видачі наказу ДСЕС, тобто станом на 29.06.2016 року ДСЕС, як юридична особа, не знаходилась у стані ліквідації.

Питання ліквідації ДСЕС, як юридичної особи, вирішено на підставі постанови КМУ №348 від 29.03.2017 року (а.с.147).

За таких обставин, ОСОБА_3 підлягає поновленню на роботі з 29.06.2016 року і саме на посаді директора ДУ Лабораторний центр ДСЕС.

Ліквідація ДСЕС станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не є підставою для відмови ОСОБА_3 у захисті його порушеного трудового права, зважаючи на те, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.09.2017 року до участі у справі залучено правонаступника ДСЕС Комісю з ліквідації ДСЕС (а.с.152-154).

Беручи до уваги, що наказ про звільнення ОСОБА_3 видано незаконно, позов підлягає задоволенню.

Доводи позивача про те, що його звільнено у період непрацездатності не заслуговують на увагу через те, що виходячи з нормативного (а не сутнісного) тлумачення п. п. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. ст. 40, 41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не у звязку із звільненням працівника з ініціативи власника, або уповноваженого ним органу, норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюється (правова позиція Верховного суду України від 26.12.2012 р. у справі № 6-156цс12).

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ст. 235 ч.7 КЗпП України).

Відповідно до ст. 88 ч.3 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 607,76 гривень (3 позовні вимоги немайнового характеру: 535,92 гривеньх3, а.с.4).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про поновлення на роботі з підстав порушення норм ст. 40 КЗпП України, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню із прийняттям нового рішення з підстав, які викладені в мотивувальній частині рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк для звернення із позовом до суду.

Визнати незаконним наказ №139-о від 29.06.2016 року т.в.о Голови Державної санітарно-епідемологічної служби України про звільнення ОСОБА_3 з посади та дострокове припинення дії контракту ОСОБА_3

Поновити дію контракту №3 від 24.04.2013 року, укладеного між ОСОБА_3 і Державною санітарно-епідеміологічною службою України.

Поновити ОСОБА_3 на посаді директора Державної установи «Одеський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_4

ОСОБА_5