Провадження 2/222/376/2017
Справа №222/993/17
01 грудня 2017 року смт. Нікольське
Володарський районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Вайновської О.Є.,
при секретарі Гранкіній О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,
треті особи: служба у справах дітей Нікольської районної державної адміністрації Донецької області, Рада опіки та піклування Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області,
Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що через деякий час після народження сина відповідач, з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, покинув її з дитиною, з того часу не виконував своїх батьківських обов'язків по вихованню, утриманню та догляду за сином, не цікавився його фізичним станом та духовним розвитком, не сприяв його навчанню, підготовці до самостійного життя, не забезпечував матеріально. Всі ці обов'язки щодо ОСОБА_4 виконував ОСОБА_5, з яким позивачка в 2011 році уклала шлюб і якого ОСОБА_4 вважає своїм батьком. Просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_7, яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, позов по вищезазначеним підставам підтримали у повному обсязі, суду пояснили, що позивачка у зареєстрованому в шлюбі з відповідачем не перебувала, а після народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року сина ОСОБА_4, над ним було встановлено батьківство ОСОБА_2. З того часу, тобто з жовтня 2001 року, сімейні відносини з відповідачем були припинені, ОСОБА_2 покинув позивачку разом з дитиною, сина не бачив, участі в його житті не приймав, матеріальної допомоги не надавав. Виїжджав на постійне місце проживання за межі України, наразі його місцезнаходження не відоме. Позивачка не перешкоджала відповідачу у виконанні ним своїх батьківських обов'язків щодо сина, місце проживання не змінювала. Вважає таку поведінку відповідача його особистим свідомим небажанням брати участь у житті дитини. Неповнолітній ОСОБА_4 вважає своїм батьком ОСОБА_5, який є чоловіком позивачки. Просили суд задовольнити позов.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово не з'явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України, що дає суду право розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення, враховуючи згоду на це позивачки.
Представники третіх осіб Служби у справах дітей Нікольської районної державної адміністрації, Ради опіки та піклування Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили винести на розсуд суду, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини.
Заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, думку неповнолітньої дитини, щодо якої вирішується позов про позбавлення батьківських прав, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2, виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управляння юстиції Донецької області, актовий запис № 53 від 09.10.2001 року.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім'ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України.
Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.
В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Так, згідно акту обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_1 від 29.08.2017 року, встановлено, що сім'я проживає за адресою: АДРЕСА_1 та складається з ОСОБА_1, її чоловіка ОСОБА_5, сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_10, ОСОБА_2 з 2003 року за вказаною адресою не проживає.
Згідно характеристики учня 10 класу КЗ «Нікольської ЗОШ №1 імені Якименко А.Д.» ОСОБА_4 навчається в школі з 2009 року. Мати ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_5 приділяють належну увагу вихованню сина: відвідують батьківські збори, контролюють виконання домашніх завдань, виховують моральні якості, належним чином матеріально забезпечують сина.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суду пояснили, що ОСОБА_2 з позивачкою не проживає майже з часу народження дитини, до неповнолітнього ОСОБА_4 не приходить, відносини з ним не підтримує, маеріальної допомоги не надає. Своїм батьком ОСОБА_4 вважає чоловіка позивачки - ОСОБА_5, з яким у них добрі стосунки. З висновку служби у справах дітей Нікольської районної державної адміністрації Донецької області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 вбачається, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 та вітчимом ОСОБА_5 Батьки дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_14 в шлюбі не перебували, ОСОБА_2 встановлював батьківство відносно ОСОБА_4 та відразу після цього покинув сина, його вихованням не займався, матеріально не забезпечував, тобто ОСОБА_2 повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина ОСОБА_4, а тому вважають за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі проживає окремо від дитини, матеріальної допомоги йому не надає, морально не підтримує, участі у вихованні та навчанні не приймає, не цікавляться його схильностями та здібностями, з дитиною не бачиться, тобто не виявляє належного батьківського піклування, що свідчить, на думку суду, про свідоме, злісне нехтування батьківськими обов'язками щодо свого неповнолітнього сина. Всі питання щодо виховання та забезпечення дитини необхідним вирішуються позивачем та її чоловіком без участі та підтримки з боку відповідача.
Під час судового розгляду суд з'ясував позицію дитини ОСОБА_4, який пояснив, що проживає разом з матір'ю, вітчимом та молодшою сестрою в смт. Нікольське. Свого рідного батька ОСОБА_15 він бачив на фотознімках, ніколи з ним не спілкувався, навіть телефоном чи через соціальні мережі, де знаходиться його батько не знає. Не заперечував проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки вважає своїм батьком ОСОБА_5, з яким у нього склались дружні стосунки.
Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.
Враховуючи викладене, суд вважає, що є достатньо даних, які свідчать про навмисне, злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки протягом тривалого часу, майже з народження дитини, не проявляє щодо свого неповнолітнього сина турботи, уваги, не бере участі у його вихованні та утриманні, не піклуються про стан його здоров'я та розвитку, не спілкується з дитиною, а тому, на думку суду, позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини.
Таким чином, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Одночасно, виходячи з положень ч.3 ст.166 СК України, суд, стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини його доходу але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_4 повноліття.
У зв'язку з тим, що позивачкою вимога про стягнення аліментів не заявлялася, суд не застосовує положення ч.1 ст.191 СК України, та стягує з відповідача аліменти з дня набрання цим рішенням законної сили.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню понесені нею при звернені до суду витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень, а також судовий збір на користь держави в сумі 640 гривень від сплати якого позивачку було звільнено, оскільки рішення ухвалено на користь позички,
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 152, 164-166, 180, 182 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи: служба у справах дітей Нікольської районної державної адміністрації Донецької області, Рада опіки та піклування Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: : АДРЕСА_1, витрати по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.
Повний текст рішення виготовлений 06.12.2017 року.
Заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя О.Є. Вайновська