Справа № 161/3357/17 Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А.О.
Провадження № 22-ц/773/799/17 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

секретар с/з - ОСОБА_1,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») у даній справі задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 23860 грн. 09 коп. за кредитним договором № б/н від 24.12.2008 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду в частині зменшення заборгованості по процентам змінити, задовольнивши позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині в повному обємі, а в іншій частині рішення залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала і просила скаргу задовольнити, відповідач апеляційну скаргу заперечила і просила її відхилити.

Певіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконувала, у звязку з чим виникла заборгованість по кредиту. Відмову у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за пенею та комісією в сумі 3000 грн. суд мотивував тим, що це є комісія, яка не погоджена сторонами. Також частково стягуючи з відповідача заборгованість по процентах за користування кредитом, суд виходив з процентної ставки, яка була на момент укладення договору.

Висновки суду відповідають встановленим у справі обставинам та зроблені з дотриманням вимог закону.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із матеріалів справи убачається, що відповідно до укладеного 24 грудня 2008 року договору ОСОБА_3 отримала в банку кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць (36 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 7).

За умовами кредитного договору позичальник зобовязувалася сплачувати проценти за користування кредитом та повернути його у визначений договором термін.

Пунктом 8.6. кредитного договору передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених даним договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 88574,33 грн., з яких: заборгованість за кредитом 9603,80 грн., заборгованість по процентах 71514,61 грн., заборгованість за пеню та комісію 3000,00 грн., штраф 250,00 грн. (фіксована частина), штраф (процентна складова) 4205,92 грн. Кредитна заборгованість ОСОБА_3 підтверджується розрахунком банку.

Разом з тим, із матеріалів справи убачається, що починаючи з 1 січня 2013 року банк в односторонньому порядку змінював відсоткову ставку за користування кредитними коштами: з 01.01.2013 р. з 36% до 30%, з 01.09.2014 р. до 34,8%, з 01.04.2015 р. до 43,20%. Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни розміру банком тарифів, а також інших умов обслуговування карткового рахунку за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в пункту 4.9 Умов та правил надання банківських послуг.

Проте позивач не надав суду доказів того, що про зміну розміру відсотків за користування кредитними коштами була проінформована відповідач шляхом надання виписки по картковому рахунку, як цього вимагають Умови та правила надання банківських послуг, в звязку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при нарахуванні заборгованості по процентам за користування кредитними коштами слід виходити з умов кредитного договору, яким визначено 36 % за користування кредитом.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до наведених положень закону суд першої інстанції вірно визначив розмір штрафу у відсотковому відношенні, що відповідає умовам договору (п. 8.6. договору).

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді