АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Кулянди М. І.

суддів: Одинака О.О., Лисака І.Н.

секретар Чебуришкіна Н.Ю.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 жовтня 2017 року,

встановила:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_3.

Посилалась на те, що 04 лютого 1995 року її донька, ОСОБА_5, зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, який є відповідачем по справі.

Після реєстрації шлюбу донька разом з відповідачем переїхали проживати до неї в квартиру, яка знаходиться АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 серпня 2006 року шлюб між її донькою та ОСОБА_3 було розірвано.

Однак, з 2009 року ОСОБА_5 почала знову проживати з відповідачем і на його прохання, 22 травня 2009 року, зареєструвала його в своїй квартирі, оскільки відповідачу потрібна була реєстрація для отримання ним водійських прав.

В березні 2016 року ОСОБА_3 забрав всі свої речі та виїхав з квартири, місце свого фактичного проживання він не повідомив. Їй відомо, що відповідач працює в селі Михальча, Сторожинецького району Чернівецької

№ 22ц/794/1300/17 р. Головуючий у 1 інстанції Смотрицького В.Г.

Категорія 49 Доповідач Кулянда М.І.

області, а саме, виготовляє жалюзі та ролети.

Просила суд, визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 шляхом зняття його з реєстрації в зазначеному помешканні.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає, що судом винесено необґрунтоване і незаконне рішення, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних мотивів.

Частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, за змістом указаних норм можливість визнання особи такою, що втратила право користування житлом, пов'язується з не проживанням у житлі понад відповідний строк, з неповажних причин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24 листопада 1994 року (а.с.8).

З довідки КЖРЕП-6 №800 від 25 квітня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований у вказаній вище квартирі з 22 травня 2009 року (а.с.6).

Суд першої інстанції, оцінюючи докази у справі прийшов до правильного висновку, що позивачкою не доведено та не надано належних доказів, які б підтверджували факт не проживання відповідача з березня 2016 року в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, станом на день звернення до суду з позовом, оскільки термін не проживання без поважних причин повинен бути постійним, безперервним та тривати понад один рік.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не втрачав зв'язок із членами колишньої сім'ї, оскільки сплачував від свого імені відсотки за користування кредитними коштами за травень, липень, вересень 2016 року та січень 2017 року, які були взяті для придбання меблів, які він сам встановив в квартирі, в кінці травня 2016 року. Також в квартирі знаходяться його речі та будівельні інструменти, що не заперечувалося сторонами в суді апеляційної інстанції.

З акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №270 від 29 червня 2017 року, складеного техніком-оглядачем КЖРЕП-6 ОСОБА_9 вбачається, що в травні 2017 року відповідач приходив додому та забрав частину речей. Вказані обставини підтвердила в суді першої та апеляційної інстанції позивачка (а.с. 29), що спростовує її доводи про те, що відповідач не проживає в квартирі з березня 2016 року і місце проживання його не відоме.

Доводи апелянта про те, що суд не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а також пояснення відповідача, є помилковими, оскільки суд у своєму рішення зазначив чому він не взяв до уваги покази вказаних свідків, дав належну оцінку доказам, які наявні в матеріалах справи і прийшов до правильного висновку, що позивачкою не надано доказів постійного, безперервного не проживання відповідача без поважних причин понад один рік.

А також із пояснень відповідача наданих в суді апеляційної інстанції вбачається, що він не з власної волі залишила спірну квартиру, а через конфліктні ситуації з колишньою дружиною та її матір'ю, які змінили замок у вхідних дверях квартири і не допускають його у квартиру для проживання.

Внаслідок цього відповідач вимушений проживати тимчасово в людей, де працює.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі належним чином з'ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування чи зміни.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий М.І.Кулянда

Судді І.Н. Лисак

О.О. Одинак