Справа № 694/605/17
провадження 2/694/383/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

21.06.2017 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі :

головуючої - судді Сакун Д. І.,

секретаря Матвієнко А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Звенигородка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 27.04.1991 року до 10.01.2017 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, до моменту припинення шлюбних відносин, за рахунок спільних коштів, ними було побудовано житловий будинок з надвірними спорудами за адресою вул.. Челюскіна, 16а в с. Стебне Звенигородського району. 3.01.2003р. Стебнівською сільською радою було видано свідоцтво на право власності на вказаний житловий будинок за № 015862 на імя відповідача. Просить суд визнати об'єктом спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними спорудами за адресою вул.. Челюскіна, 16а в с. Стебне Звенигородського району та визнати за нею право власності на 1/ 2 частину вказаного житлового будинку.

У судове засідання позивачка та її представник не зявилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, просили позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 27 квітня 1991 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Стебнянською сільською радою Звенигородського району.

Даний шлюб було розірвано 10.01.2017 р., що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу.

3.01.2003 р. Стебнівською сільською радою було видано свідоцтво за № 015862 на право власності на житловий будинок за адресою вул.. Челюскіна, 16а в с. Стебне Звенигородського району на імя відповідача ОСОБА_2

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч. 1ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пунктом 23 постанови Пленум Верховного Суду України у п. 22постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст.60,69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Судом встановлено, що вказаний житловий будинок було набуто відповідачем за час перебування у шлюбі, що не заперечується відповідачем.

Відтак суд вважає, що даний будинок є спільною сумісною власністю сторін та за можливе розподілити його між сторонами.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку, на думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону, а тому воно не може бути прийняте судом.

Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даного позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так, при подачі позову позивачкою сплачено 640 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі викладеного, ст. ст.60,61,68,69,70,72 СК України,ст. 372 ЦК України, керуючись ст. ст.10,60,213,215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою вул. Челюскіна, 16а в с. Стебне Звенигородського району.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою вул.. Челюскіна, 16а в с. Стебне Звенигородського району.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.І. Сакун