У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому зазначало, що 23 серпня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 1/58-6, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 100 тис. євро на придбання нерухомого майна, а останній, у свою чергу, зобов'язався повернути суму кредиту, сплатити за користування кредитними коштами 12 % річних, які нараховуються на фактичну заборгованість за кредитом, кінцевий термін повернення кредиту до 22 серпня 2016 року.

Відповідач взяті на себе зобов'язання з повернення кредитних коштів та сплати відсотків належним чином не виконував, унаслідок чого за ним утворилася заборгованість у розмірі 149 373,41 євро, що за офіційним курсом Національного банку України становило 2 450 739 грн 90 коп.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2006 року № 1/58-6 у розмірі 2 450 739 грн 90 коп.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2006 року № 1/58-6 у розмірі 2 450 739 грн 90 коп., з якої: 1 462 797 грн 65 коп. основного боргу, 987 942 грн 25 коп. боргу з виплати процентів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року змінено у частині періоду та розміру заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2006 року № 1/58-6, стягнутої з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк». Стягнуто заборгованість за період з 01 червня 2012 року по 01 жовтня 2014 року у розмірі 50 428,18 євро, що за офіційним курсом Національного банку України становило 1 424 596 грн 09 коп., з якої: 24 186 євро, що за офіційним курсом Національного банку України становило 683 254 грн 50 коп. - заборгованість за кредитом, 26 242,18 євро, що за офіційним курсом Національного банку України становило 741 341 грн 59 коп., - заборгованість за процентами за користування кредитом. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, керувався тим, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість, яка на підставі ст. ст. 610, 629, 1054 ЦК України підлягає стягненню.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції у частині періоду та розміру заборгованості за кредитним договором, керувався тим, що оскільки останній платіж на погашення заборгованості був здійснений ОСОБА_6 13 серпня 2007 року, з позовом до суду банк звернувся 22 червня 2015 року, а тому підлягає стягненню заборгованість у межах строку позовної давності та у межах позовних вимог за період з 01 червня 2012 року по 01 жовтня 2014 року у розмірі 50 428,18 євро, що за офіційним курсом Національного банку України становить 1 424 596 грн 09 коп., з якої: 24 186 євро, що за офіційним курсом Національного банку України становить 683 254 грн 50 коп., - заборгованість за кредитом; 26 242,18 євро, що за офіційним курсом Національного банку України становило 741 341 грн 59 коп., - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судами встановлено, що 23 серпня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитним договір № 1/58-6, згідно з умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 100 тис. євро зі сплатою 12 % річних, зі встановленим графіком погашення та терміном повернення заборгованості до 22 серпня 2016 року (а. с. 8, 9, т. 1).

У матеріалах справи міститься заява на видачу готівки № 14 (а. с. 10, т. 1), яка не містить підпису ОСОБА_6 про отримання ним коштів у розмірі 100 тис. євро. Про отримання кредитних коштів заперечує і сам ОСОБА_6

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року зобов'язано ПАТ «Укрсоцбанк» надати суду оригінал кредитної справи за кредитним договором від 23 серпня 2006 року № 1/58-6 для огляду та дослідження у судовому засіданні, проте позивачем так і не було надано суду оригіналу кредитного договору та будь-яких інших документів, які б підтверджували отримання грошових коштів відповідачем.

Таким чином, у порушення вимог ст. 214 ЦПК України судами залишилися не з'ясованими обставини щодо отримання відповідачем коштів згідно з договором кредиту і як наслідок підтвердження факту укладення та виконання позивачем договору кредиту.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Проте судами не повно з'ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Згідно з п. 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ кошті в Україні» розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійснення інших операцій, передбачених договорами.

Відповідно до пп. 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України від 01 лютого 1999 року № 56/3349, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складення їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 640 ЦК України передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Суди, у порушення вимог ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України зазначене не врахували, не дослідили оригіналу кредитної справи, не перевірили факту дійсного отримання відповідачем коштів за договором кредиту від 23 серпня 2006 року № 1-58/6, як і укладення самого кредитного договору ОСОБА_6, оскільки за умови відсутності даних про отримання кредитних коштів часткова оплата кредитної заборгованості не може свідчити про погашення боргу саме відповідачем, не перевірили посилання ОСОБА_6 на те, що копію договору кредиту від банку ним не було отримано.

Крім того, при вирішенні спору суди не звернули уваги на п. 4.5 договору, відповідно до якого у разі невиконання позичальником обов'язків за договором більш як 60 днів, позичальник протягом одного робочого дня зобов'язаний погасити кредит у повному обсязі, сплатити відсотки та штрафні санкції.

Враховуючи, що суди не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення вимог матеріального та процесуального права призвело до ухвалення судових рішень, які не відповідають вимогам ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що у силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак