Справа №461/3409/17
Провадження №2/461/1039/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора Державного підприємства «Західний експертно-технічний центр Держпраці» ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Державного підприємства «Західний експертно-технічний центр Держпраці» ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_5 державного реєстратора Державного підприємства «Західний експертно-технічний центр Держпраці» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 29712177 від 23.05.2016 року про реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 149,5 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Львів, вул. Таманська, будинок 4/1. Стверджує, що відповідачем було неправомірно зареєстровано право власності ОСОБА_6 на нежитлові приміщення загальною площею 149,5 кв.м, по вул. Таманська, 4/1 у м. Львові. Відповідач не встановив відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, не перевірив відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами, а також наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, не перевірив наявності в Єдиному реєстрі документів, що дають право на початок будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, оскільки ОСОБА_6 не могла звернутися до інспекції ДАБК у Львівській області 22.09.2009 р., оскільки на той час не мала права власності на вказані приміщення; станом на 2007 рік приміщення вже були реконструйовані та експлуатувалися; у дозвільних документах вказані неправдиві відомості, а саме щодо загальної площі приміщень, поверховості; не проставлена літерація нежитлових приміщень, як необхідна ознака ідентифікації, не взято до уваги наявність обтяження, арешту даного нерухомого майна, накладеного Постановою головного державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ від 15.02.2012 р. Просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просили його задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, однак подала заперечення. Зокрема зазначила, що при реєстрації права власності ОСОБА_6 на нежитлові приміщення, загальною площею 149,5 кв.м, на вул. Таманська, 4/1 у м. Львові не було порушено вимог чинного законодавства, оскільки така реєстрація проводилась на підставі судових рішень та зареєстрованої декларації і жодних обтяжень на зазначене приміщення в момент реєстрації права власності у реєстрі не було. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Зокрема зазначив, що з моменту набрання законної сили рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20.05.2014 р. про поділ нежитлового приміщення по вул. Таманській,4/1 у м. Львові право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на це приміщення припинилось і реєстрація права власності проводилась на підставі судових рішень та зареєстрованої декларації, які є чинними та не скасовані. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.01.2012 р. нежитлове приміщення по вул. Таманській, 4/1 визнано обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_2 Цим же рішенням зазначене приміщення поділено між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 і визнано за кожним право власності на 1/2 частину приміщення. Таким чином, вказаним рішенням було змінено статус зазначеного приміщення з обєкта права спільної сумісної власності на обєкт права спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Рішенням Галицького районного суду м. Львова у справі №1304/6518/12 від 20.05.2014 р. зазначене вище приміщення поділено в натурі. Цим рішенням ОСОБА_6 виділено у власність частину нежитлового приміщення та частину будівельних матеріалів, які були використані в ході реконструкції цього приміщення на вул. Таманській, 4/1 у м. Львові на першому поверсі: приміщення №3, площею 30,00 кв.м, приміщення №4, площею 64,60 кв.м, на другому поверсі: частину приміщення №7, площею 30,00 кв.м, на третьому поверсі: частину приміщення №12, площею 28,0 кв.м, загальною вартістю 1095629,00 грн. ОСОБА_2 виділено у власність частину нежитлового приміщення та частину будівельних матеріалів, які були використані в ході реконструкції цього приміщення на вул. Таманській, 4/1 у м. Львові на першому поверсі; приміщення №1, площею 5,20 кв.м та 11,70 кв.м, на другому поверсі: приміщення №5, площею 23,90 кв.м, приміщення №6, площею 12,20 кв.м, частину приміщення №7, площею 28.60 кв.м, приміщення №8, площею 5,30 кв.м, приміщення №9, площею 8.50 кв.м, приміщення №10, площею 1,20 кв.м, на третьому поверсі: приміщення №11, площею 12,0 кв.м, частину приміщення №12, площею 44,20 кв.м, приміщення №13, площею 8,10 кв.м, приміщення №14, площею 1,80 кв.м, приміщення №15, площею 5,30 кв.м, приміщення №16, площею 11,0 кв.м, на четвертому поверсі: приміщення №17, площею 36,80 кв.м, загальною вартістю 1150861,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації права власності.

Таким чином, з моменту набрання законної сили рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.05.2014 р. про поділ нежитлового приміщення по вул. Таманській, 4/1 у м. Львові, право спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_2 припинилось і кожен з них став власником приміщень, виділених йому судом.

Тому суд дійшов висновку, що як ОСОБА_6, так і ОСОБА_2 вправі зареєструвати своє право власності на приміщення, які виділені кожному з них судом і які знаходяться за адресою: м.Львів, вул. Таманська,4/1.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, право власності ОСОБА_6 на приміщення, площею 149,5 кв.м на вул. Таманській, 4/1 у м. Львові зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Натомість доказів реєстрації права власності ОСОБА_2 на виділені йому рішенням суду приміщення судом не здобуто.

Покликання позивача на те, що оскаржуваним рішенням державного реєстратора його позбавлено можливості зареєструвати своє право власності на увагу не заслуговують, оскільки доказів неможливості такої реєстрації ОСОБА_2 суду не подано. Не надано позивачем також доказів оскарження, у встановленому законодавством порядку, відмови у державній реєстрації його права власності.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на зазначені норми, саме на позивача покладено обовязок по доведенню факту порушення його права, свободи чи інтересу діями чи бездіяльністю відповідача.

Однак, позивачем належних та допустимих доказів того, що саме оскаржуваним рішенням відповідача про реєстрацію права власності ОСОБА_6 на нежитлові приміщення, загальною площею 149,5 кв.м, на вул. Таманській, 4/1 у м. Львові, порушено його права, свободи чи інтереси суду не надано. Вказане рішення державного реєстратора стосується реєстрації права власності на майно виділене судовим рішенням ОСОБА_6 і не порушує права позивача на виділене йому цим рішенням майно.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 обрано невірний спосіб захисту свого права на державну реєстрацію права власності, адже у випадку відмови позивачу у такій реєстрації він вправі оскаржити таку відмову у встановленому законодавством порядку.

Керуючись ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.16, 334, 367 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 79, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до державного реєстратора Державного підприємства «Західний експертно-технічний центр Держпраці» ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом 10 днів з моменту його проголошення. У разі, якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зубачик Н.Б.