Справа № 456/4001/16-ц
Провадження № 2-о/456/30/2017
РІШЕННЯ

іменем України

18 травня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Микитчина І. М. ,

при секретарі Свержинській І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року,

ВСТАНОВИВ:

заявниця ОСОБА_1 звернулась в суд з заявою та просить встановити факт постійного проживання на території України в м. Стрий по вул. Дуброва, 16 Львівської області, станом на 24.08.1991 р., її, заявниці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, повіт Леско, воєводство Жешув, республіка ОСОБА_2.

В обґрунтування заявлених вимог заявник покликається на те, що вона народилася 10 червня 1941 року у с. Гочев, повіт Леско, воєводство Жешув, ОСОБА_2. В 1946 року разом з членами своєї родини була переселена у Запорізьку область, згідно Угоди між урядом УРСР і Польським комітетом національного визволення про евакуацію українського населення з території ОСОБА_2 і польських громадян з території УРСР від 09 вересня 1944 року. До року часу сім'я переїхала в Стрийський район, де за батьком ОСОБА_3, як переселенцем, закріплено житловий будинок натомість майна залишеного в ОСОБА_2.

У звязку із наявністю фізичної вади, школу не відвідувала. До неї приходила вчителька, яка займалася зі нею. Таким чином вона здобула лише початкову освіту. Вона ніколи та ніде не працювала, проживала в будинку разом зі своїми батьками, а після їх смерті з сімєю своєї сестри ОСОБА_4, яка піклується про неї та утримує.

До сьогоднішнього часу вона постійно проживає в будинку в м. Стрий по вул. Дуброва 16 Львівської області, співвласником якого являється. Станом на 24 серпня 1991 року вона постійно проживала на території України за цією адресою. У неї ніколи не було паспорту, ні громадянина СРСР, ні громадянина України, ні інших держав. Всі угоди оформлялися згідно її свідоцтва про народження та хрещення. Всі її родичі, сестри, є громадянами України. У зв'язку з похилим віком виникла потреба розпорядитися майном, що їй належить. Для цього їй необхідно довести свою належність до громадянства України.

Стрийський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області зобов'язав її для оформлення належності до громадянства України представити судове рішення про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, часу проголошення незалежності України. Тому вона звертається до суду з даною заявою.

Заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_5, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, покликаючись на мотиви, викладені в заяві та просили їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Стрийського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що є сусідом ОСОБА_1, з моменту його раннього дитинства остання постійно проживалав ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з своїми батьками, а після їх смерті із сестрою.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1, та їй достеменно відомо, що та усе своє свідоме життя безвиїзно прожила на території України в будинку свої батьків.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що є швагром ОСОБА_1, та може підтвердити той факт, що остання з моменту знайомства з ним, а саме з 1981 року, проживала натериторії України в м. Стрий по вул. Дуброва, 16 Львівської області.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується нотаріально завіреним перекладом свідоцтва про народження серії та номер №17/1941, що заявниця, ОСОБА_1, народилася 10 червня 1941 року в с. Гочев, повіт Леско, воєводство Жешув, республіка ОСОБА_6.

Відповідно до архівної довідки №Ц-6010-04 від 31 серпня 2004 року вбачається, що ОСОБА_1, разом з батьками та іншими членами родини в 1946 році була переселена у Запорізьку область.

Відповідно до витягу з протоколу засідання виконавчого комітету Стрийської райради депутатів, від 20 вересня 1946 року, що сім'я ОСОБА_1 переїхала в Стрийський район, де за батьком ОСОБА_3, як переселенцем, закріплено житловий будинок натомість майна залишеного в ОСОБА_2.

Окрім того судом встановлено, що на підставі договору дарування даний будинок перейшов у власність заявниці ОСОБА_1С та її сестри.

Відповідно до довідки №687 від 21 червня 2016 виданої виконавчим комітетом Нежухівської сільської ради , вбачається що ОСОБА_1 дійсно була зареєстрована і проживала в с. Дуброва Нежухівської сільської ради з 1946 року по 23 липня 1991 року.

Окрім того, як встановлено з долучених до матеріалів справи документів, зокрема копії будинкової книги, що заявниця у звязку із проведення розширення адміністративних меж міста Стрий з 23 липня 1991 року і надалі проживала у належному їй будинку, однак із перереєстрованою адресою: Львівська область, м. Стрий, вул. Дуброва 16.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні, дослідженими обставинами справи та долученими документами встановлено, що ОСОБА_1С являється вимушено переселеною особою, яка від ранніх років до моменту звернення до суду безвиїзно проживає на території України та постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Встановлення даного факту породжує для заявника юридичні наслідки, оскільки дає їй право на оформлення громадянства України та паспорта громадянина України.

Таким чином, факт постійного проживання на території України заявника підтверджується її поясненнями, наведеними в заяві, показами свідків, а також зібраними і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають, тому, за наведених обставин, заява підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 209, 212-215, 218, 256, 259, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

заяву задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,постійно проживала на території України в м. Стрий по вул. Дуброва, 16 Львівської області станом на 24.08.1991 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_9