Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання дій неправомірними, стягнення невиплачених коштів та відшкодування моральної кошти, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 22 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив визнати дії публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») щодо невиплати коштів неправомірними та стягнути на його користь 20 908,03 доларів США невиплачених коштів, 810,06 доларів США неустойки на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та моральну шкоду у розмірі 100 тис. грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25 березня 2013 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір № 019-3 на відкриття поточного рахунку у доларах США з використанням та обслуговуванням платіжної картки. Залишок коштів на його рахунку становить 20 908,03 доларів США, однак відповідач відмовляє йому у видачі цих коштів.

Посилаючись на вказані вище обставини, а також на те, що банком надані послуги неналежної якості й він, як споживач, має право також на отримання неустойки у розмірі 3 % від загальної вартості замовлених послуг, просив позов задовольнити.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 заборгованість за поточним рахунком НОМЕР_1 у розмірі 908,03 доларів США, що еквівалентно 540 508 грн 39 коп., та неустойку у розмірі 810,06 доларів США, що еквівалентно 20 940 грн 05 коп. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22 листопада 2016 року рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2016 року у частині задоволення позову скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 щодо стягнення заборгованості за поточним рахунком та неустойки. Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 25 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір № 019-05676 250313 на відкриття поточного рахунку у доларах США з використанням та обслуговуванням платіжної картки.

14 листопада 2014 року позивач звернувся до банку з вимогою видати всю суму за вкладом, тобто 25 940,16 доларів США.

На підставі постанови правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорій неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким у період із 03 березня 2015 року 02 червня 2015 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк».

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 08 квітня 2015 року № 71 та від 03 серпня 2015 року № 147 строки здійснення тимчасової адміністрації було запроваджено на шість місяців та продовжено до жовтня 2015 року.

Постановою Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 6 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» із 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 181).

За таких обставин, починаючи з 03 березня 2015 року, банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

16 жовтня 2015 року позивачу виплачено 200 тис. грн. відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного вище Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Апеляційний суд вірно застосував положення п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та прийняття рішення про початок процедури ліквідації унеможливили стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі №6-2001цс15, від 13 червня 2016 року у справі №6-1123цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Вказаним обставинам та наданим сторонами доказам судом надано належний правовий аналіз, що обґрунтовано відображено у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Доводи ОСОБА_3 про порушення його прав щодо захисту права власності безпідставні, оскільки наведеним вище законодавством, яке є спеціальним, встановлено механізм повернення коштів, а не позбавлення права власності.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду також не спростовують і зводяться до оцінки та переоцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України, і не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик