АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1369/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Ткаченко С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівБородійчука В. Г., Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи - служба у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації, Черкаський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, яким просив, після послідуючого уточнення, відібрати від ОСОБА_6 малолітніх дітей - сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, без позбавлення її батьківських прав та передати їх йому на виховання, мотивуючи про те, що сторони у справі є батьками вказаних дітей. Відповідач систематично та безпідставно забороняє зустрічатися і спілкуватися позивачу з дітьми, брати участь у їх житті та вихованні, забирати їх до себе у визначений судом час. Позивач постійно піклується про дітей, допомагає матеріально, купує їм одяг та всі необхідні у побуті речі, забезпечуючи належні умови їх проживання.

Під час зустрічі з дочкою 07.01.2017 в присутності його матері дочка показала їм на тілі численні забої і крововиливи, пояснивши, що їх нанесла мати ОСОБА_6, яка жорсткого поводиться з нею та братом, безпідставно проявляє до них агресивну поведінку, примушує до важкої праці по господарству, здійснює психологічний та фізичний тиск, залякує, внаслідок чого його син систематично проходить лікування у медичних закладах. Жорстоке поводження матері з дочкою зафіксовано в акті судово-медичного дослідження (обстеження), яке було проведено 13.01.2017.

Позивач вказує, що 15.02.2017 під час проведення засідання комісії Чигиринської РДА з питань захисту прав його малолітніх дітей - дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до поданої ним заяви від 12.01.2017, службові органи місцевих органів виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які були залучені до складу даної комісії, дійшли висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_6 є крайнім заходом впливу і недоцільним у даній ситуації. Оскільки діти виявили самостійне бажання залишитися з ним і категорично відмовляються повертатися до своєї матері, маючи реальні підстави переживати за своє здоров'я та боятися можливого покарання у вигляді фізичного насильства, що неодноразово застосовувалося до них з боку відповідача, то на даний час вони проживають разом з позивачем у АДРЕСА_1

Позивач також вказує, що відповідач не піклується належним чином про їх дітей, проживання яких разом з матір'ю створюватиме реальну небезпеку для їхнього життя, психологічного та фізичного здоров'я, що й стало підставами для звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 27.04.2017 позов задоволено та вирішено відібрати від ОСОБА_6 малолітніх дітей: сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, без позбавлення її батьківських прав, та передати їх батькові ОСОБА_7

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вказує на те, що вона не ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов'язків, що підтверджується показаннями свідків (шкільні класні керівники), характеристиками дітей та апелянта. Позивач є інвалідом ІІ групи, отримує пенсію невеликого розміру, отже не зможе утримувати дітей належним чином. В медичному акті, на який послався суд, зафіксовано наявність у дітей тілесних ушкоджень, однак не вказано ким їх завдано. Апелянт дітей не била. Дитячий психолог ОСОБА_12 дала невірний висновок стосовно дітей, адже не спілкувалася з апелянтом та не надала оцінки її ставленню до дітей. Правових підстав для відібрання дітей, визначених законом, у даному випадку не встановлено. На момент вирішення спору діти фактично і так перебувають у позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконує належним чином свої батьківські обов'язки стосовно дітей, отже в їх інтересах буде позитивне вирішення питання про відібрання дітей у відповідача без позбавлення останньої батьківських прав.

Однак з правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що сторони у справі є батьками двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання між сторонами шлюбу рішенням Чигиринського районного суду від 15.09.2011 дітей залишено проживати з матір`ю. Також рішенням Чигиринського районного суду від 10.01.2012 відповідача зобов'язано усунути перешкоди в спілкуванні позивача з його дітьми та визначено способи його участі у вихованні дітей.

Згідно довідок Зам'ятницької сільської ради №9 і №10 від 18.01.2017 відповідач зареєстрована та проживає у власному будинку за адресою: АДРЕСА_2, де разом з нею зареєстровані та проживають малолітні діти: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_13 і ОСОБА_14 Як слідує з актів обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_6 від 30.01.2017 та від 14.02.2017 по місцю проживання відповідача комісією рекомендовано негайно провести ремонт в будинку з метою створення належних умови для проживання малолітніх дітей.

У той же час з акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_7 від 19.01.2017 року, що для виховання і розвитку дітей створені всі належні умови, в будинку кожній дитині відведена окрема кімната з меблями та сучасним ремонтом.

На даний час відповідач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, що підтверджено довідкою Зам'ятницької сільської ради №11 від 18.01.2017, та отримує від Чигиринського управління соціального захисту населення щомісячну грошову допомогу на дітей.

Як вбачається з характеристик дітей, виданих Медведівською ЗОШ І-ІІІ ст. ім. М.Залізняка № 4 і № 5 від 23.01.2017, відповідач підтримує постійний зв'язок зі школою та класним керівником, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи, намагається допомагати дітям у навчанні та цікавиться їх шкільним життям.

У клопотанні Черкаського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді №55 від 25.01.2017 зазначено, що діти сторін проживають з батьком ОСОБА_7 з 07.01.2017, але до цього часу вони проживали з матір'ю ОСОБА_6 в с. Зам'ятниця Чигиринського району і під час спільного проживання з відповідачем діти регулярно зазнавали фізичного та психічного насильства. Факти фізичного та психічного насильства підтверджуються актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 02-01/82 від 13.01.2017.

З повідомлення Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області №967/63-2017 від 20.02.2017 слідує, що в провадженні Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області перебуває кримінальне провадження №0000017 від 13.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, по факту отримання тілесних ушкоджень малолітньою ОСОБА_9, 2006 року народження.

Далі, як передбачено ч.ч.1, 2 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Підставою для відібрання дитини від батьків є:

1) ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

2) жорстоке поводження з дитиною;

3) хронічний алкоголізм або наркоманія;

4) експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва;

5) інші випадки, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Відібрання дитини від батьків тягне за собою припинення таких особистих немайнових прав батьків як право на виховання, право на захист дитини, право на спілкування з нею. Ч. 2 ст. 155 СК містить спеціальне застереження про те, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Небезпека спілкування дитини з батьками являє собою крайній вид такої суперечності.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини.

Оскільки підставою для відібрання дитини є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, то повернення дитини можливе лише при усуненні зазначених обставин (батько, мати вилікувались, змінили поведінку, змінили ставлення до дитини тощо). Довести це слід позивачу, оскільки кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 60 ЦПК).

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї.( Рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», 2008 рік ).

Зі змісту ст. 170 СК України, яка регламентує питання про відібрання дітей у батьків, вбачається, що це питання вирішується у тому випадку, коли дитина, перебуваючи у безпосередньому контакті з батьками, матиме загрозу для життя, здоров'я і морального виховання.

З аналізу викладених вище норм права слідує, що для відібрання дитини, зокрема від матері, суд першої інстанції в своєму рішенні повинен був навести конкретну та підтверджену належними та допустимими доказами по справі підставу для такого відібрання, за усунення якої мати мала б в подальшому змогу повернути дітей та продовжити їх виховання в безпечному для них середовищі.

Якщо ж батьки і діти проживають за різними адресами, що має місце у даному випадку, оскільки діти фактично проживають з батьком у м Черкаси, або дитина знаходиться за межами сім'ї, немає підстав застосовувати норми ст. 170 СК, чого суд першої інстанції при вирішення спору в даній справі не врахував. У випадку відсутності безпосереднього контакту між дітьми та з тим з батьків, про відібрання дітей у якого порушується питання, обставини щодо належного чи неналежного виконання цим з батьків батьківських обов'язків не можуть давати підстав для відібрання дітей у порядку ст. 170 СК України.

Позивач, як батько дітей, наполягаючи на задоволенні свого позову про відібрання дітей від матері в зв'язку з небезпечністю їх спільного проживання та незадовільного виховання, разом з тим пояснив колегії суддів, що діти з січня 2017 року до кінця навчального 2017 року взагалі не відвідували школи, будь - яких спортивних чи розвиваючих гуртків тощо, навчалися вдома дистанційно, здавши іспити в кінці року екстерном, при цьому він не зміг пояснити суду чи були діти переведені до наступного класу, чи залишилися на другий рік на навчання в цьому ж класі, та яка при цьому їх успішність у навчанні.

Хоча предметом позову батька у справі є саме вимоги про відібрання дітей у матері без позбавлення її батьківських прав щодо них, фактично з матеріалів даної справи та пояснень сторін у судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанції вбачається, що позивач має на меті вирішити питання про визначення місця проживання дітей з ним, з урахуванням думки та інтереси самих дітей, які вже досягли десятирічного віку та висловлюють батькові бажання жити в ним в місті, де кращі соціально - побутові умови, ніж з матір'ю в умовах сільського побуту, де ведеться підсобне господарство та є менші діти, до догляду за якими мати залучає своїх старших дітей.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення усіх сторін по справі, колегія суддів прийшла до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_7 є незаконними та такими , що не зайшли свого підтвердження належними та допустимим доказами по справі.

Згідно ст.309 ЦПК України підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 27.04.2017 у даній справі слід скасувати у зв'язку з порушенням судом норм матеріального права -ст. 170 СК України, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позовних вимог за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу - задовольнити.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи - служба у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації, Черкаський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав - скасувати.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :