Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/335/17

Провадження №2/377/166/17

14 червня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., при секретарі Ахутіній А.А., сторони не явилися.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про розірвання шлюбу,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Славутицького міського суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сумісне життя з відповідачем не склалося в силу психологічної несумісності характерів та різних поглядів на подружні права та обов»язки. У 2007 році він остаточно залишив родину та поїхав з м.Славутича. З того часу стосунки з ним фактично не підтримуються, не ведуть сумісне господарство. Збереження сім'ї вважає не можливим. Неповнолітніх дітей не мають. Спірних питань по сумісно набутому за час шлюбу майну також не має.

На слухання справи позивач не явилася, подала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, просила розірвати шлюб.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи за правилами ч. 5 ст. 74 ЦПК України був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надав. Тому за згодою представника позивача суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27 червня 1987 року. Від шлюбу мають доньку Людмилу, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час є повнолітньою, батьком якої є відповідач.

Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

З статті 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997року) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Між сторонами склались негативні стосунки внаслідок різних поглядів на сімейне життя та психологічної несумісності, що привело до відчуженості, сторони тривалий час не ведуть сумісного господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Судом встановлено, що майнового спору на час розгляду справи в суді немає.

При таких обставинах справи суд вважає, що недоцільно відкладати слухання справи і надавати сторонам строк для примирення.

Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно письмової заяви відповідача після розірвання шлюбу вона бажає надалі іменуватися прізвищем «ПОПОВА».

Керуючись ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстровано 27 червня 1987 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції у Рівненській області, Україна, актовий запис № 115.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1, залишити прізвище "ПОПОВА".

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 640 гривень.

Копію рішення направити сторонам для ознайомлення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. О. Малишенко