Ухвала

іменем україни

15 червня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ КузнєцовВ.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 березня 2017 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Максименко Л.А. про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

В березні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер їх батько ОСОБА_6. Після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається з рухомого та нерухомого майна. 17 вересня 2014 року позивачі особисто подали заяви про прийняття спадщини до Тиврівської державної нотаріальної контори, однак нотаріус Тиврівської державної нотаріальної контори Зданевич С.А. у лютому 2015 року відмовила в заведенні спадкової справи у зв'язку з тим, що 04 вересня 2014 року заведена спадкова справа № 34-2014 приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Максименко Л.А. за заповітом складеного батьком на ОСОБА_4 Позивачі вважають, що правочин укладений батьком ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 не був вільним і не відповідав його внутрішній волі, із урахуванням чого просили позов задовольнити.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, а також враховуючи висновок судово-психіатричної експертизи № 12 від 03 листопада 2016 року, виходив із того, що позивачі не надали належних та допустимих доказів того, що заповідач на момент складання оспорюваного заповіту не усвідомлював своїх дій та не міг ними керуватися.

Судами встановлено, що заповіт відповідає вимогам закону, підписаний безпосередньо заповідачем у двох примірниках, у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Максименко Л.А., за адресою: м. Гнівань, вул. Леніна, 54, посвідчений нотаріусом, який перевірив дієздатність заповідача і з'ясував його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок його смерті.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 та ОСОБА_3у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Максименко Л.А. про визнання заповіту недійсним.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов і кримінальних справ