Номер провадження: 22-ц/785/387/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Таварткіладзе О.М.,

при секретарі - Поліхрановій Ю.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 19 вересня 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и л а:

15.04.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, по якому просило звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі (а.с. 2-3).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що 07.05.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 35 140 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 07.05.2008 року був укладений договір іпотеки, предметом якого є вищезазначена квартира. В обумовлені кредитним договором строки ОСОБА_2 своїх зобовязань по погашенню кредиту та сплаті відсотків не виконував, в звязку з чим порушив строки виконання платіжних зобовязань. Станом на 2 лютого 2015 року прострочена заборгованість по вищезазначеному кредиту склала 12 715,13 грн., з них: 2823,49 грн. заборгованість за кредитом; 1 708,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 585,15 грн. заборгованість по комісії; 3 754,10 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору 250 грн. штраф (фіксована частина), 593,58 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 19.09.2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог (а.с. 121-123).

Не погоджуючись в казаним рішенням суду, 06.10.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, яка у подальшому 24.01.2017 року була обґрунтована, якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне зясування обставин у справі (а.с. 128-129,144-147), зокрема, посилаючись на те, що районний суд не звернув уваги на розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що у червні та липні 2009 року у відповідача була прострочена заборгованість, а також посилаючись на те, що позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не обґрунтовано позовні вимоги, а також з того, що кредит достроково погашений позичальником.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові, проте вказане процесуальне рішення повинно бути прийнято з інших підстав, а тому колегія суддів змінює мотивування рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції правильно було встановлено, що на підставі кредитного договору № ODY0GA00000011 від 07.05.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 35 140 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.05.2028 (а.с. 6,9-32).

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 07.05.2008 року був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом якого є житлова квартира АДРЕСА_2 (а.с. 20-23).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитна заборгованість погашена із переплатою.

Проте до таких висновків суд прийшов без повного зясування обставин справи.

При цьому висновки суду першої інстанції про те, що кредитна заборгованість повністю погашена належними доказами не підтверджена, судом не надана оцінка тому, що через прострочення виконання зобовязання процентна ставка підвищувалася, із відповідними листами повідомленнями банк звертався до відповідача (а.с.18,19), відтак обставини справи не зясовані судом повно та правильно.

Суд послався на переплату боргу і розрахунок, наданий відповідачем (а.с.55), хоча такий належним доказом вважати не можна, оскільки квитанціями він не підтверджений, і складений особою, яка не була учасником спірних відносин, принаймні належні докази на підтвердження таких обставин в справі відсутні. Квитанція про сплату на користь банку 4334,68 грн. (а.с.116) не містить відомостей про те, за який період часу здійснена оплата, відтак правові підстави вважати її оплатою боргу в цілому при тому, що строк виконання зобовязання спливає в 2028 році неможливо.

Для спростування доводів апеляційної скарги явку сторони відповідача визнавалося до суду обовязковою, проте він в судове засідання не зявився і доказів на спростування таких обставин не надав.

Таким чином, висновок суду про повне погашення боргу належним чином не обґрунтований.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання.

Проте, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем не є співмірним як з сумою простроченої заборгованості, так і з загальною сумою заборгованості за кредитним договором.

Так, з матеріалів справи вбачається, що станом на 02.02.2015 року загальний розмір суми заборгованості за кредитним договором становив 12 715,13 грн.

З письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, зокрема, з договору іпотеки квартири вбачається, що сторони визначили вартість предмету іпотеки у розмірі 40 000 грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вартість предмета іпотеки квартири значно вище заборгованості за кредитним договором.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що задоволення позовних вимог та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу квартири позивачем, а також виселення відповідача з іншими особами, які проживають у квартирі, яка по вартості значно перевищує суму боргу відповідача за кредитним договором, в забезпечення виконання якого було укладено договір іпотеки, спричинить порушення прав та законних інтересів відповідача, оскільки різниця між вартістю квартири та сумою заборгованості за кредитним договором поверненню на користь відповідача не підлягає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають, оскільки вартість предмету іпотеки та сума заборгованості за кредитним договором не є співрозмірними.

Даний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки порушує права іпотекодавця.

Отже, неповне зясування судом першої інстанції обставин у справі є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивування підстав відмови в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 19 вересня 2016 року задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 19 вересня 2016 року змінити в частині мотивування підстав відмови в задоволенні позову, в решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: