Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/767/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

31.05.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Кіселика С.А.

суддів Авраменко Т.М., Черненко В.В.

за участі секретаря Двоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Позов обґрунтовано тим, що 15.05.2004 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №240, від шлюбу дітей не мають. Крім того, зазначила, що стосунки між ними, як подружжям погіршилися, між ними втрачено взаєморозуміння та довіра, подружні відносини фактично припинені з 05 листопада 2014 року, вважає, що причини, які спонукали її наполягати на розірвані шлюбу з відповідачем є обгрунтованими і подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам.

Позивачем також зазначено, що за час шлюбу з відповідачем вони придбали наступне майно: малосімейну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 19,3 кв.м.(житлова 10,5 кв.м.) вартістю 175 000 грн.; автомобіль ОСОБА_4, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 65 000 грн.; гаражне приміщення АДРЕСА_5, вартістю 100000 грн., а всього майна на загальну суму 340000 грн., які підлягають поділу рівними частками, тобто по 170000 грн. 00 коп., зокрема, з вищевказаного майна, їй виділити у власність малосімейну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 19,3 кв.м. (житлова 10,5 кв.м.) вартістю 175 000 грн., а відповідачу залишити у власності автомобіль ОСОБА_4, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 65 000 грн.; гаражне приміщення АДРЕСА_5, вартістю 100000 грн. Різницю в 5000 грн. вона (позивач) має сплатити відповідачу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2016 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, - задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який було зареєстровано 15 травня 2004 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №240.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за яким позивач просила виділити ОСОБА_2 у власність малосімейну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 19, 3 кв.м (житлова площа 10, 5 кв.м), вартістю 175000 грн., у власності ОСОБА_3 залишити автомобіль ОСОБА_4, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 65000 грн. та гаражне приміщення АДРЕСА_5, вартістю 100000 грн., - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішення суду ОСОБА_2 звернулась до Апеляційного суду Кіровоградської області з апеляційною скаргою в якій зазначила, що рішення суду першої інстанції прийнято без повного та належного дослідження обставин справи та з порушенням вимог матеріального та процесуального права. Просила рішення в частині розірвання шлюбу між нею та відповідачем залишити без змін, а в частині відмови їй у задоволенні позовних вимог щодо поділу майна подружжя - скасувати.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення особи яка подала апеляційну скаргу та його представника, перевіривши матеріали справи та наведені у скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.05.2004 року позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №240. Під час шлюбу відповідачем було придбано малосімейну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 19,3 кв.м.(житлова 10,5 кв.м.) та автомобіль ОСОБА_4, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Для зберігання придбаного автомобіля відповідачем орендувалось гаражне приміщення АДРЕСА_5.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надала доказів тому, що джерелом набуття майна, яке вона просила розділити, є спільні кошти подружжя або їх спільна праця.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду.

Крім того, колегією суддів встановлено, що 15.05.2004 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №240. Під час шлюбу, 24.12. 2009 року, відповідно договору купівлі - продажу, відповідачем придбано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 9 вересня 2015 року ОСОБА_3 було придбано автомобіль ОСОБА_4, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який було продано під час шлюбу. Згідно довідки (а.с. 54), ОСОБА_3 в період з 17 листопада 2009 року по 03 вересня 2015 року користувався гаражем АДРЕСА_5, що знаходиться у гаражному кооперативі « Автолюбитель - 10».

Позивач, ставлячи питання про виділення їй у власність малосімейної квартири, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3, не ставить перед судом питання про визнання даної квартири такою, що є спільною сумісною власністю подружжя, а лише зазначає, що дана квартира придбана під час шлюбу.

Статею 60 Сімейного Кодексу України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини( навчання ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але і той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

На час розгляду справи судом першої інстанції квартира, яку позивач просить виділити їй у власність є власністю відповідача і її статус, як спільної сумісної власності подружжя, не підтверджений.

Крім того, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Частинами 1 та 2 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а обов'язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вартість майна, зазначена позивачем у позовній заяві, не погоджена із відповідачем. Даних про дійсну вартість спірного майна на час розгляду справи позивачем не надано, як не надано і доказів щодо наявності у власності подружжя автомобіля та гаражу.

Цивільним процесуальним законодавством збирання доказів судом, за власної ініціативи, не передбачено і визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами і правильно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.А.Кіселик

Судді: Т.М. Авраменко

В.В.Черненко