АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2809/17 Головуючий 1 інстанції Штих Т.В.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Бровченка І.О., Кіся П.В.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника ОСОБА_2

на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року

за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

04 листопада 2016 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись у суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, який в подальшому уточнили та просили визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності за набувальною давністю на земельну ділянку № 861б за адресою: м. Харків, пр. Науки, 65, виключивши при цьому дану ділянку зі спадкової маси померлого 21 грудня 2015 року ОСОБА_8.

В обґрунтування позову позивачі посилалися на те, що у 1954 році, батьку позивача ОСОБА_9, у звязку зі вступом до Садівничого товариства «Південьдіпроруда» (далі по тексту СТ «Південьдіпроруда») було виділено земельну ділянку № 681 за адресою м. Харків, сел. Олексіївка (згодом пр. Леніна, зараз Науки, 65) для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,06 га. На даній ділянці батьком позивача було закладено сад.

1960 року між позивачами укладено шлюб.

1962 року після смерті батька позивача, сад перейшов до його дружини та матері позивача.

Приблизно до 1967 року, в звязку з військовою службою ОСОБА_3 на території РСФСР, і відсутності подружжя в Харкові, садом опікувалася мати позивача ОСОБА_10.

Починаючи з 1967 року, садом починають опікуватися подружжя ОСОБА_3, які в той час переїжджають до м. Харкова, та у період з 1973 по 1975 роки ними за власні кошти, на спірній земельній ділянці зводиться двоповерховий садовий будинок.

У 1980-х роках силами позивача збудовано паркан, низка господарських будівель, зони відпочинку, доріжки тощо. Висаджені садові дерева.

У 1986 році після смерті матері позивача, була домовленість про розподіл спадщини шляхом виділення ОСОБА_11 квартири №3 за адресою м. Харків вул. Академіка Павлова 37, а ОСОБА_2 спірного саду. І хоча ці умови дотримувалися, проте вся спадщина була зареєстрована на ОСОБА_11

У 1996 році в ході земельної реформи та її практичної реалізації земельну ділянку № 681 орієнтовною площею 0,06 га було поділено на три земельних ділянки, а саме 681, 681а, 681б орієнтовною площею 0,02 га кожна.

Рішенням Виконкому Харківської міської ради №359 від 22 квітня 1996 року дані ділянки №№ 681, 681а, 681б було передано у приватну власність ОСОБА_12, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 відповідно.

17 січня 1997 року на всі ділянки видані державні акти.

Як зазначають позивачі, моментом фактичного заволодіння спірною земельною ділянкою слід вважати дату 01 березня 1997 року.

Тобто з початку весняних робіт в саду та благоустрою ділянки, яка з 17 січня 1997 року уже належить інший особі - ОСОБА_8, який не сприймається як реальний власник та не проявляє жодного інтересу до приватизованої земельної ділянки, ігнорує обовязки землевласника, що передбачені земельним законодавством.

З моменту приватизації всі три ділянки обєднані спільним парканом, не мають парканів між собою та будь-яких відмежувальних знаків. В силу розташування господарських будівель в саду, ділянки використовують лише разом.

В силу того, що власник ділянки, який вписаний в державний акт не проявляв абсолютно ніякого інтересу до садівництва, як до приватизації, так і після - ведення господарства на земельних ділянках продовжувало здійснюватися подружжям ОСОБА_2.

ОСОБА_8 ніколи не вважав себе реальним господарем, спонукання його до цієї справи виявлялися марними. Також він жодного разу не заявляв своїх претензій на цю ділянку, не просив її звільнити, повернути тощо.

Тобто, в даному разі має місце добросовісне заволодіння чужим майном, яке триває безперервно, відкрито, без жодного приховування, вже протягом більш ніж 19 років. Беззаперечним фактом є належність спірного майна іншій особі, що підтверджується рішенням виконкому ХМР, та державним актом, тобто має місце безтитульність заволодіння. Добросовісність заволодіння пояснюється тим, що власник хоча і був документально визначений, проте самоусунувся від своїх повноважень та не проявляв до свою майна жодного інтересу, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Безперервність пояснюється, тим що володіння з самого початку і до сьогодні не припинялося і не припиняється. Ввідкритість володіння проявляється в тому, що позивачем факт володіння ніколи не приховувався, що підтверджується згаданою інформаційною довідкою.

У звязку з цим позивачі просять визнати за ними право власності на земельну ділянку № 681б за вказаною адресою в порядку набувальної давності.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на неповне зясування усіх фактичних обставин по справі та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, чим не сприяв повному, обєктивному та неупередженому її розгляду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у задоволені позовних вимог, суд першої інстанцію виходив з положень статей 238, 344 ЦК України, а також тих обставин, що позивачі не добросовісно заволоділи земельною ділянкою № 681б та продовжували нею користуватися, тобто відсутня складова умова набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне заволодіння чужим майном.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується судова колегія.

Як встановлено судовим розглядом, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів Харківської області № 359 від 22 квітня 1996 року було передано громадянам України, які являються членами садівничих товариств «ХАЗ» і «Південьдіпроруда» масиву «Дружба колективів», згідно з додатком 1, у приватну власність земельні ділянки по пр. Леніна, 65 для ведення садівництва.

Згідно з додатком 1 до рішення міськвиконкому від 22 квітня 1996 року № 359 складений список громадян України, яким передаються у приватну власність земельні ділянки по пр. Леніна, 65, згідно якого у Садівничому товаристві «Південьдіпроруда» під номером 10 ОСОБА_12 виділена земельна ділянка № 681, площею 217,08 кв.м, під номером 11 ОСОБА_2 виділена земельна ділянка № 681а, площею 221,40 кв.м, під номером 12 ОСОБА_8 виділена земельна ділянка № 681б, площею 220,19 кв.м.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-31-01-028708 від 17 січня 1997 року земельна ділянка № 681а належить ОСОБА_2 Вказана земельна ділянка знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 65, та має площу 0,0221 га.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-31-01-028706 від 17 січня 1997 року земельна ділянка № 681 належить ОСОБА_12 Вказана земельна ділянка знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 65, та має площу 0,0217 га.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-31-01-028707 від 17 січня 1997 року земельна ділянка площею 0,0220 га, яка розташована по пр. Леніна, 65 в м. Харкові, належить ОСОБА_8

З наданого позивачами листа Обєднання садівничих товариств «Дружба колективів» від 31 жовтня 2016 року за вих. № 20161031/1, вбачається, що земельна ділянка № 681б існує та з 2001 року сезонним приведенням до ладу садів на цій ділянці займалися член СТ «Південьдіпроруда» ОСОБА_2 спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_3

З листа Обєднання садівничих товариств «Дружба колективів» від 15 жовтня 2016 року за вих. № 20161015/1 вбачається, що власником земельної ділянки № 681б є ОСОБА_8 та розяснено про те, що лише він, або його спадкоємці можуть розпоряджатися вказаною земельною ділянкою.

21 грудня 2015 року ОСОБА_11А помер. Після його смерті дружиною померлого ОСОБА_4 та його донькою ОСОБА_5 (відповідачі по справі) було подано до Шостої Харківської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

З позовних вимог ОСОБА_2М вбачається, що як на підставу визнання за нею права власності на земельну ділянку № 681б, вона посилається на положення статті 344 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідності до частини 1 статті 60 ЦПК України повинен довести саме позивач, є: законний обєкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набуальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала

і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження

майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувльної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина 3 статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина 2 статті 344 ЦК України).

Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються цивільним законодавством. Основу цивільного законодавства України становить Конституція України від 28 червня 1996 № 254к/96-ВР (зі змінами та доповненнями), а основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України від 16 січня 2003 року № 435-ІУ (зі змінами та доповненнями, за текстом - ЦК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання права власності на земельну ділянку № 681б за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порядку набувальної давності.

Посилання на те, що позивачами сплачувалися членські внески та велося господарство на спірній земельній ділянці, не є безумовною підставою для визнання за ними права власності на цю земельну ділянку за наявності спадкоємців власника, право власності якого не припинено.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

ОСОБА_13