Провадження № 6/754/442/17
Справа № 2603/5814/12
У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2017 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Клочко І.В.

при секретарі Шевчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві подання старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Танащук Олесі Миколаївни, боржник: ОСОБА_2 про примусове проникнення до житла боржника,-

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Танащук О.М. звернулась до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2

В обґрунтування подання заявник зазначила, що в провадженні відділу перебуває виконавче провадження № 47790684 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3726/12 від 28.01.2013 року Деснянського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 871 904,93 грн. 04.07.2014 року було відкрито виконавче провадження.

Як зазначає заявник, станом на 12.10.2017 року судове рішення не виконано, що свідчить про навмисне (свідоме) невиконання боржником покладених на нього обов»язків. Так, згідно відповіді УДАІ м.Києва за боржником зареєстрований автомобіль «Toyota Corolla», білого кольору, 1984 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який постановою державного виконавця від 13.08.2014 року оголошено в розшук. Станом на 12.10.2017 року транспортний засіб не розшукано. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржником зареєстрована 1/3 частин квартири АДРЕСА_1. Дану частину квартири описано та арештовано державним виконавцем 18.11.2014 року, про що складено відповідний акт опису й арешту майна, однак, відсутні фото, які необхідні для подальшої реалізації через електронні торги ДП «СЕТАМ». Боржник до відділу для надання пояснень з приводу невиконання виконавчого документа не з»являється. Ігнорує виклики державного виконавця, що свідчить про умисне невиконання рішення суду. 17.08.2017 року та 28.09.2017 року виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 з метою зробити фото майна боржника, а саме 1/3 частини квартири, двері квартири не відчинили, про що складено відповідні акти.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що рішення суду до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, заявник просить задовольнити подання та постановити ухвалу про примусове проникнення до житла боржника.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

В судове засідання державний виконавець не з'явився.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність державного виконавця на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню судом з наступних підстав.

У провадженні Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві перебуває виконавче провадження № 47790684 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3726/12 від 28.01.2013 року Деснянського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 871 904,93 грн., яке було відкрито 04.07.2014 року.

Як вбачається з відповіді УДАІ м.Києва за боржником зареєстрований автомобіль «Toyota Corolla», білого кольору, 1984 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Постановою державного виконавця від 13.08.2014 року вказаний автомобіль оголошено в розшук.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржником зареєстрована 1/3 частин квартири АДРЕСА_1. Дану частину квартири описано та арештовано державним виконавцем 18.11.2014 року, про що складено відповідний акт опису й арешту майна.

17.08.2017 року та 28.09.2017 року виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 з метою зробити фото майна боржника, а саме 1/3 частини квартири, двері квартири не відчинили, про що складено відповідні акти.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до конституційних положень права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Так, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1 ст. 64 Конституції України).

Кожному гарантується недоторканість житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч.ч.1, 2 ст. 30 Конституції України). Гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, рішення суду є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст.ст. 1 Закону України Законом «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 та п.4 ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Таким чином, державний виконавець при виконанні виконавчих документів, виданих іншими органами (посадовими особами) щодо стягнення боргу або звернення стягнення, зобов'язаний керуватися нормами Закону України «Про виконавче провадження», зокрема звертати стягнення на майно боржника, в тому числі проводити опис й арешт майна боржника; у разі неможливості потрапити у жиле приміщення боржника ставити перед судом питання про постановлення вмотивованого судового рішення про примусове проникнення до житла боржника.

З урахуванням наведених правових норм, суд приходить до висновку, що надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника можливе лише за наявності беззаперечних доказів та підстав.

В той же час, державним виконавцем не надано належних доказів того, що боржник умисно не виконує рішення суду та ігнорує виклики державного виконавця, а саме не надано копій таких викликів, копій відповідних реєстрів, повідомлень тощо. Крім того, акт державного виконавця від 17.08.2017 року про вихід за місцем проживання боржника не може бути прийнятий як належний доказ, оскільки не містить зазначення та підписів понятих чи свідків факту недопуску державного виконавця до житла боржника. Також, не зазначено доказів та обставин, які б свідчили про відсутність у боржника майна чи доходів, на які б було можливо звернути стягнення, тобто, не доведено, що державним виконавцем вичерпано усіх заходів, спрямованих на виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні подання в зв»язку з його недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 30, 62, 202, 376 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Танащук Олесі Миколаївни, боржник: ОСОБА_2 про примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання до Деснянського районного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий