Справа 206/948/17
Провадження 2/206/571/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" вересня 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Панюшкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

23 лютого 2017 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська за позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 44 від 09.08.2015 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 2000,00 гривень а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1200,00 гривень, що разом складає 3200,00 гривень у строк 07.09.2015 року. В становлений строк відповідачем не було. Оскільки ОСОБА_1 станом на 15.02.2017 року належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконала.

На підставі викладеного позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитом в сумі 1780,00 гривень, проценти за договором 1068,00 гривень, пеню за договором 14026,40 гривень та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності на підставі наданих доказів (а.с.34).

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнала частково, просила що вона частково здійснювала погашення заборгованості але вона не знає куди ті гроші пішли, вважає, що зазначена сума пені завищена позивачем.

Вислухавши доводи відповідача, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що 09.08.2015 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було подано заву анкету для отримання кредиту укладе за № 09.08.2015р. (а.с.4). Відповідно до поданої заяви анкети відповідач отримав кредит в сумі 2000,00 гривень строком до 07.09.2015 року включно, зобов'язавшись повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 2% за кожен день користування кредитом. Всього до 07.09.2015 року ОСОБА_1 зобов'язалася сплатити 1200,00 гривень. Порядок погашення кредиту, нарахування процентів, пені за кредитним договором визначений розділами 4 договору.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку ОСОБА_1 належним чином зобов'язання з повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого станом на 15.02.2017 року виникла заборгованість в загальній сумі 16874,40 гривень, з яких 1780,00 гривень заборгованість по кредиту, 1068,00 гривень пеня за договором, 14026,40 гривень пеня за договором (а.с.13-22).

Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідач ОСОБА_2 просив суд про одночасне застосування положень ст. 515 та ст. 616 ЦК України, які передбачають зменшення розміру неустойки з різних підстав.

Так, відповідно до ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Дослідивши доводи сторін та дослідивши надані письмові докази, суд не вбачає підстав вважати, що кредитор своїми діями чи бездіяльністю сприяв збільшенню розміру пені, адже, відповідач ОСОБА_1 знала про наявність у неї заборгованості за кредитом, натомість не намагалася виконати свої зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів, а також і не зверталася до ТОВ «Служба миттєвого кредитування» для вирішення питання щодо реструктуризації заборгованості, тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 616 ЦК України.

Проте, статтею 551 ч. 4 ЦК України вказано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, третя статті 549 ЦК України).

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що за змістом частини третьої статті 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків.

Позивачем розмір пені визначений у сумі 14026,40 гривень за договором, сума кредиту, на який нараховувалась пеня становить 1780,00 гривень.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача щодо значного перевищення суми пені розміру збитків, який дорівнює сумі наданого кредиту.

Враховуючи такі висновки суд вбачає підстави для зменшення розміру пені до 1780,00 гривень, що відповідає розміру збитків.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

При цьому як розяснено судам у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо суд на підставі частини 3 статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі, якому він був сплачений при зверненні до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» 1780,00 гривень суму основного боргу, 1068,00 гривень проценти за договором, 1780,00 гривень пеня за договором та судовий збір в розмірі 1600,00 гривень а загалом 6228 (шість тисяч двісті двадцять вісім) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков