Справа № 640/4013/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Попрас В.О.,

при секретарі - Томіної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку в судовому засіданні уточнив та просить визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідачки автомобіль Toyota Yaris, реєстраційний номер НОМЕР_1, стягнути на користь позивача 104500, 00 грн. грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Toyota Yaris, реєстраційний номер НОМЕР_1, у порядку поділу спільного майна подружжя. Також просить стягнути з відповідачки на користь позивача 22885,20 грн. кредитних зобов'язань за Договором про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки №0820/015410-ZP від 30.03.2006 p., укладеного між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк», у порядку поділу спільного майна подружжя. Крім того, просить стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1273,85 грн., витрати на оплату звіту про оцінку майна у розмірі 700,00 грн. та витрати на правову допомогу у роз мірі 4200,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 07.07.2007 р. між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб, який рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.06.2016 р. розірваний. За час шлюбу з відповідачкою ними за спільні кошти було набуте майно, а саме: автомобіль Toyota Yaris, 2006 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1. Власником вказаного автомобіля на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 14.10.2014 р. є відповідачка ОСОБА_2 Станом на 07.03.2017 р. ринкова вартість автомобіля становить 209 000,00 грн. Домовленості або шлюбного договору щодо порядку поділу спільного майна між позивачем та відповідачкою не укладалося. Таким чином, позивач вважає, що його частка у спільному сумісному майні подружжя - автомобілі, становить 1/2 частини. Враховуючи, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, є неподільною річчю та знаходиться у фактичному користуванні відповідачки, позивач має право на грошову компенсацію 50% вартості автомобіля, що становить 104 500 грн. Крім того, 30.03.2006 р., тобто ще до одруження, позивачем було укладено договір з АКБ «Укрсоцбанк» про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки №0820/015410-ZP, за яким було відкрито кредитну лінію кредитка в сумі 2900 грн., в межах якої здійснюється кредитування рахунка протягом строку дії картки для задоволення поточних потреб держателя. В період шлюбу позивачем з АКБ «Укрсоцбанк» була укладена низка додаткових угод до договору про відкриття банківського (карткового) рахунку. Отже, хоча кредитна лінія і була відкрита до укладення шлюбу, подальші додаткові угоди укладалися вже у період шлюбу з 05.02.2008 р. по 08.04.2011 р. і кошти вказаної кредитної лінії використовувалися їх родиною для спільних побутових потреб. Крім того, у період шлюбу відповідачка також мала доступ до платіжної картки та мала можливість знімати кошти на спільні потреби родини. Станом на 18.04.2016 р. заборгованість перед ПАТ «УКРСОЦБАНК» за договором про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки №0820/015410-ZP від 30.03.2006 p., складає: за основним боргом в сумі 19 663,17 грн. та сума нарахованих відсотків за період з 01.02.2008 р. по 31.04.2016 р. у розмірі 26 107, 23 грн. Таким чином, боргові зобов'язання за кредитом на момент розлучення становили 45 770,40 грн., в т. ч. сума основного боргу у розмірі 19 663,17 грн. та відсотки у розмірі 26 107,23 грн. Позивач вважає, що борги за кредитним договором, укладеним в інтересах сім'ї, є спільними та мають враховуватися при поділі спільного майна подружжя. Тому в порядку поділу спільного майна подружжя, просить стягнути з відповідачки на користь позивача 22 885,20 грн. кредитних зобов'язань за договором про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки №0820/015410-ZP від 30.03.2006 p., укладеним між позивачем та АКБ «Укрсоцбанк».

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Позивач пояснив, що в 2014 році подружжя придбали спірний автомобіль за сумісні кошти. Вартість купленого автомобіля становила 9800 доларів США. Також позивач мав кредитну картку ПАТ «Укрсоцбанк», кошти з якої використовувались на потреби сім'ї. Кредит погашався із заробітної плати та власних заощаджень позивача.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що спірний автомобіль був придбаний відповідачкою за грошові кошти, які їй подарували їй особисто батьки за 104 000 грн., що було еквівалентно 8000 доларів США на момент придбання. Коштів для придбання автомобіля у їх подружжя не було. З моменту придбання відповідачка сама користується подарованим батьками автомобілем, оскільки позивач користується власним автомобілем ДЕУ Нубира. Кредитними коштами, які предметом позову позивачка не користувалась, на потреби сім'ї вони не витрачались. Ці гроші позивач витрачав на особисті потреби, що підтверджується наданою банком випискою з його рахунку.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

07.07.2007 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21. 06.2016 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

ОСОБА_2 є власником автомобіля Toyota Yaris, 2006 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, придбаного 14.10.2014 р.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (постанова Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі №6-801цс16).

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі №6-2641цс15).

Автомобіль TOYOTA YARIS (номер шасі НОМЕР_2) 2006 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 дійсно було придбано відповідачем у період перебування у шлюбі, однак за кошти, які були подаровані особисто відповідачці ОСОБА_2 її матір'ю ОСОБА_3 саме для придбання зазначеного автомобіля.

Грошові кошти були передані відповідачу на підставі договору дарування від 10.10.2014 р., що підтверджується наданим відповідачкою договором (а.с.65) та поясненнями свідка ОСОБА_3, яка будучи попередженою про кримінальну відповідальність, підтвердила, що 10.10.2014 р. подарувала свої дочці ОСОБА_2 - 104 000 грн. для придбання автомобіля TOYOTA YARIS. Такрож свідок пояснила, що ОСОБА_4, яка продала автомобіль, хотіла за нього 80000 доларів США, тому подарували дочці 104 000 грн., які на той час дорівнювали екв. 8000 доларів США. Про цей подарунок зять - позивач ОСОБА_1 знав. В той час у позивача вже був свій автомобіль ДЕУ Нубира червоного кольору.

Свідок ОСОБА_4 попередній власник автомобіля TOYOTA YARIS, 2006 року випуску, яка продала автомобіль відповідачці ОСОБА_2, підтвердила, що перемовини про купівлю автомобіля з нею вели відповідачка ОСОБА_2 та її мати. Машину вона продала їм за 8000 доларів США, які передала їй відповідачка ОСОБА_2 та її мати. З їх слів свідку відомо, що автомобіль придбано за гроші батьків відповідачки ОСОБА_2 Разом вони їздили в ДАІ для переоформлення автомобіля, позивач про придбання автомобіля з нею не спілкувався. В день, коли вона продавала автомобіль, позивача з ними не було, на перереєстрацію автомобіля в органи ДАІ він з ними не їздив.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль було придбано за особисті кошти відповідачки, оскільки позивачу не відомі не тільки обставини придбання спірного автомобіля, а й ціна, за якою автомобіль було придбано.

Оскільки спірний автомобіль було придбано не за спільні кошти подружжя, а за особисті кошти відповідачки, автомобіль є особистою власністю відповідачки та не підлягає поділу в силу статті 57 СК України.

Щодо спільних боргових зобов'язань суд зазначає наступне.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Договір з АКБ «Укрсоцбанк» про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки №0820/015410-ZP, за яким було відкрито Кредитну лінію Кредитка в сумі 2900 грн. в межах котрої здійснюється кредитування Рахунка було укладено 30.03.2006 р., тобто ще до одруження з відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідачка не підписувала жодних документів, не мала доступу до відповідної платіжної картки, кредитні кошти ніколи не знімала, не витрачала та не використовувала. Грошові кошти Кредитної лінії використовувалися виключно позивачем та в його особистих інтересах, що підтверджується банківськими виписками, долученими до матеріалів справи та дослідженими судом.

Згідно ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, позивач повинен довести, що кредитні кошти використовувались в інтересах сім'ї, оскільки на це він посилався в обґрунтування своїх позовних вимог.

Проте, позивачем не надано суду доказів, підтверджуючих той факт, що кредитні кошти витрачались на сім'ю, а не для задоволення особистих потреб позивача. З наданих банком виписок вбачається, що позивач постійно витрачав грошові кошти на відвідування кафе, ресторанів, придбання пального для автомобіля та здійснював Інтернет перекази.

Крім того, відповідачка також в ПАТ «Укрсоцбанк» має картковий рахунок, відкритий 11.06.2007 р., де станом на 18.04.2016 р. кредитний ліміт складав 10 000,00 грн., а заборгованість за кредитним лімітом станом на 18.04.2016 р. складала 8 457,28 грн. (а.с.91). Кошти з якого витрачались в період перебування у шлюбі, в тому числі на придбання продуктів харчування, медикаментів.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що укладений позивачем кредитний договір не створив обов'язків для відповідачки, а боргові зобов'язання позивача за кредитом не підлягають врахуванню при поділі спільного майна подружжя.

Приймаючи до уваги викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. ст. 57, 60, 70, 71 Сімейного Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ