Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Єрмак Н.В.

при секретарі - Зубко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, посилаючись на те, що між сторонами 01 березня 2010 року укладено Договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу у власність грошові кошти в національній валюті України в сумі 191 760 гривень, що на момент укладання договору за курсом НБУ відповідало сумі в розмірі 24000 доларів США строком до 01 березня 2011 року. В свою чергу, відповідач прийняв їх у власність та зобовязувався повернути у вказаний у договорі позики строк та у передбачений спосіб.

Також, з метою забезпечення виконання договору позики між сторонами 01.03.2010 року укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ( Ювілейному ) у м. Харкові, житловою площею 28,7 кв. м, загальною площею 49,9 кв.м.

01 березня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено зміни до пунктів 1. та 1.1. Договору позики і Договору іпотеки відповідно, а саме продовжено строк дії обох договорів до 01 березня 2012 року.

У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань за договором позики, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, житловою площею 28,7 кв. м, загальною площею 49,9 кв. м. та визнати право власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, житловою площею 28,7 кв. м, загальною площею 49,9 кв. м за позивачем. Крім того, позивач просить виселити з квартири АДРЕСА_2 відповідача та покласти на нього судові витрати.

Позивачем 16.01.2017 року подано заяву про збільшення розміру (уточнення) позовних вимог, в якій позивач просить в рахунок погашення заборгованості відповідача у загальному розмірі 573 474, 53 грн., з яких 191 760 грн. сума основного боргу, 193 408.97 грн. сума інфляційного збільшення основного боргу, 160 263.94 грн. проценти за користування позикою, 28 041.62 грн. три проценти річних звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, житловою площею 28,7 кв. м, загальною площею 49,9 кв. м, яка належить відповідачу на користь позивача, визнати право власності на вказану квартиру за позивачем, виселити відповідача з квартири, стягнути судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не дотриманий позасудовий порядок врегулювання спору.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 01 березня 2010 року в м. Харкові між сторонами укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 1317. Предметом укладеного між сторонами договору є передання позивачем як позикодавцем у власність відповідачеві як позичальникові грошей в національній валюті України в сумі 191760 гривень, що на момент укладання договору за курсом НБУ відповідало сумі в розмірі 24000 доларів США строком до 01 березня 2011 року.

З метою забезпечення виконання вищевказаного Договору позики між сторонами 01.03.2010 року укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 1318. Предметом Договору іпотеки згідно з п. 1 є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 ( Ювілейному ) у м. Харкові, житловою площею 28,7 кв. м, загальною площею 49,9 кв. м, яка належить іпотекодавцеві (відповідачу) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 12 листопада 2009 року, реєстр. № 3764, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 04 грудня 2009 року, номер витягу 24681413, зареєстрованих в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 04 грудня 2009 року, номер запису П-5-30616.

Згідно з п. 1 Договору іпотеки зазначена квартира передається в іпотеку як забезпечення виконання зобовязання щодо повернення грошей, переданих за вищевказаним Договором позики.

Відповідно до абз. 5 п. 1 Договору іпотеки загальна вартість квартири становить

46 348 гривень, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Пунктом 1.3. цього Договору передбачено, що вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 191760 гривень.

Судом встановлено, що 01 березня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено Договір № 1 Про внесення змін до договору позики, посвідченого ОСОБА_3 Ю, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 01.03.2010 року, реєстр.

№ 1317, та Договір № 1 Про внесення змін до договору позики, посвідченого ОСОБА_3 Ю, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 01.03.2010, реєстр № 1318, якими передбачено, що строк дії вказаних договорів продовжено на 1 рік, а саме до 01 березня 2012 року.

Відповідно до п. 1 Договору позики ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2Ф.о. гроші в національній валюті України в сумі 191760 гривень, що складає еквівалент 24000 доларів США за курсом НБУ, строком до 01.03.2011 року, які ОСОБА_2Ф.о. прийняв у власність та зобовязався повернути у строк, указаний у цьому договорі.

Позивач свої зобовязання за договором позики виконав належним чином, що підтверджується підписами сторін у Договорі позики, не заперечується представниками сторін у судовому засіданні.

Відповідач належним чином свої зобовязання за Договором позики не виконав, що визнається представниками відповідача у судовому засіданні. Будь-яких належних та допустимих доказів виконання зобовязання відповідачем за договором позики суду не надано.

На момент ухвалення рішення, у відповідності до остаточної заяви позивача про збільшення розміру (уточнення) позовних вимог та відповідних розрахунків розмір заборгованості відповідача перед позивачем у загальному обсязі становить 573 474, 53 грн., з яких 191 760 грн. сума основного боргу, 193 408.97 грн. сума інфляційного збільшення основного боргу, 160 263.94 грн. проценти за користування позикою, 28 041.62 грн. три проценти річних.

Суд, перевіривши розрахунки позивача, щодо суми заборгованості за Договором позики, вважає їх такими, що відповідають нормам цивільного законодавства України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Із аналізу вище зазначених норм, суд приходить до висновку, що на підставі Договору позики відповідачем мало бути сплачено грошову суму, у розмірі та в строк, визначеному у Договорі позики, що не було виконано останнім.

У частині 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 цієї статті закріплено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Крім того, суд звертає увагу на те, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

При цьому посилання відповідача у своїх запереченнях на факт не надіслання йому вимоги про усунення порушення є безпідставними, оскільки позивач надсилав відповідачеві заяви про порушення умов основного зобов'язання, в якій пропонував повернути борг. В зв'язку з тим, що відповідач не отримує поштову кореспонденцію, лист повернувся відправнику з відміткою «за перебігом строку зберігання». Вказана обставина підтверджується відповідною поштовою документацією, наявною у матеріалах справи.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

В укладеному договорі іпотеки між сторонами в п. 2.2. встановлено, що Іпотекодержатель має право в разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобовязання задовольнити свої, забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса, або відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Також, п. 2.3. Договору іпотеки закріплено, що сторони дійшли згоди про те, що задоволення вимог Іпотекодержателя може здійснюватися шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань за договором позики у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку » іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно з роз'ясненням, що зазначено в п. 39 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦПК України має право вимагати застосування його судом.

Такий висновок узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6- 124цс 13, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Згідно з ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Ухвалою суду від 08.09.2015 року призначено судову оціночно-будівельну експертизу у справі, на вирішення якої були поставлені наступні питання: Яка ринкова вартість обєкта нерухомого майна - квартири № 254 у будинку № 47/19 по пр-т. 50 річчя ВЛКСМ у м. Харкові? Чи відповідає виконана оцінка нерухомого майна квартири № 254 у будинку № 47/19 по пр-т. 50 річчя ВЛКСМ у м. Харкові вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, методології, методам, оціночним процедурам, виконана у звіті про оцінку майна від 02.07.2015, згідно якого ринкова вартість квартири складає 682500 грн.

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 9292 від 23.12.2015 року ринкова вартість предмета іпотеки складає 711 811 грн.

Позивачем, у розрахунках визначено, що 90% перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених вимог становить 124 502,82 грн.

Іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя лише у разі набуття права власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Таким чином, відповідач не позбавлений права у майбутньому звернутися до позивача з вимогою, щодо відшкодування перевищення вартості предмета іпотеки у разі набуття права власності позивачем на предмет іпотеки, а тому суд розяснює та вказує на таке право відповідача, адже необхідність встановлення дійсної вартості предмета іпотеки виникає в момент державної реєстрації права власності на таке майно, а не в момент ухвалення судом рішення про звернення на нього стягнення.

Відповідач в особі своїх представників просив застосувати положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до п. 1 ст. 1 вищевказаного Закону передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Судом встановлено, що відповідач не є громадянином України (є нерезидентом), а отже не є субєктом, на якого відповідно і розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті» у правовідносинах з позивачем, оскільки між ними укладено та забезпечено виконання зобовязання за договором позики, а не за споживчим кредитом, а позивач, в свою чергу, є фізичною особою без статусу фінансової установи.

З огляду на це, посилання відповідача на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд не приймає до уваги за безпідставністю.

Крім того, суд відхиляє доводи представників відповідача, щодо безпідставності нарахування позивачем процентів за користування позикою, оскільки відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги у частині звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання за позивачем права власності на нього підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем вимог в частині виселення відповідача з квартири, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 40 Закону України « Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Судом встановлено, що вимоги про звільнення житлового приміщення квартири, яка є предметом іпотеки, позивачем до відповідача, у відповідності до вищезазначених норм права, не направлялось. До того ж матеріали справи містять докази, що відповідач не зареєстрований у відповідній квартирі.

ОСОБА_5 України «Про іпотеку» встановлює механізм здійснення виселення, а саме з дотриманням позасудового порядку врегулювання спору, суд не вбачає за можливе задовольнити вимогу позивача в частині виселення відповідача з квартири предмета іпотеки, на який звертається стягнення, оскільки відповідного позасудового порядку врегулювання цього питання позивачем не дотримано, відповідних доказів суду не надано.

Враховуючи викладене, дослідивши та оцінивши наявні по справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60,61, 209, 212, 214-215 ЦПК України, відповідно до ст. ст. 328, 525, 526, 530, 572, 575, 625, 629, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст. 33, 34, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру номер 254, що складається із двох кімнат, загальною площею 49,9 кв.м. та житловою площею 28,7 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Харків, пр. Ювілейний, будинок 47/19, що належить ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 01.03.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 за реєстровим № 1317, яка станом на 15.01.2017 складає 573474,53 грн., з яких 191760 грн. сума основного боргу, 193 408,97 грн. сума інфляційного збільшення основного боргу, 160263,94 грн. проценти за користування позикою, 28041,62 грн. три проценти річних.

Визнати право власності на предмет іпотеки - квартиру номер 254, що складається із двох кімнат, загальною площею 49,9 кв.м. та житловою площею 28,7 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Харків, пр. Ювілейний, будинок 47/19 за іпотекодержателем ОСОБА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 5791,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

07.06.2017