АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/5841/17Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/1125/17 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Ткач З. Є., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря - Шмигельська І.З.

сторін: представника апелянта ОСОБА_1

представника Управління СБ в Тернопільській області Намаки З.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 8 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, третя особа Управління Служби безпеки України в Тернопільській області про відшкодування заподіяної моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 8 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, третя особа Управління Служби безпеки України в Тернопільській області про відшкодування заподіяної моральної шкоди в сумі 50000 гривень відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суд зобов'язаний був захистити його права гарантовані ст. 56 Конституції України та прийшов до помилкового висновку щодо відсутності в нього права на відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені у апеляційній скарзі.

Представник Управління СБ України в Тернопільській області заперечив апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення .

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що слідчим відділом Управління СБ України в Тернопільській області розслідувалось кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0000028 від 13.08.2013 року, за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.201 КК України та за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.14, ч.1 ст.201 КК України, за фактами вчинення закінченого замаху на контрабанду, тобто переміщення через митний кордон України із приховуванням від митного контролю культурних цінностей, а саме камінного (настільного) годинника та двох підсвічників (канделябрів) кінця XIX - початку XX століття.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.08.2013 року надано дозвіл на обшук квартири (разом із підсобними приміщеннями, підвалами, коморами) в якій тимчасово проживав ОСОБА_3

Під час обшуку 18.08.2013року в квартирі ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1) було виявлено та вилучено слідчим СВ УСБУ в Тернопільській області ст.л-том юстиції Цимбала О.Р. для цілей розслідування майно в кількості -41 шт.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.08.2013 року, ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді застави в сумі - 60 000 грн., зобов'язавши внести кошти не пізніше п'яти днів з дня проголошення ухвали, з покладанням певних обов'язків, котрими обмежується свобода пересування позивача: прибувати на виклик до слідчого за першою вимогою, не відлучатися з м. Тернополя без дозволу слідчого, прокурора та суду, здати на зберігання паспорт для виїзду за кордон України , та інші документи дозвільного характеру.

В ході досудового розслідування, було з'ясовано, що предмети які переміщував відповідач через митний кордон України не належать до культурних цінностей і підлягають вільному обігу. Зазначену обставину було встановлено Висновками експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27.12.2013 року за номером 8705/1353 та Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВСУ в Львівській області за № 7/7 від 21.05.2014 року.

Постановою начальника управління прокуратури Тернопільської області від 03 червня 2014 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Встановлено, що ОСОБА_3 перебував під слідством 9 місяців 21 день.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода, яку позивач просить стягнути з відповідачів, неможна вважати такою, що доведена належними та допустимими доказами, які обґрунтовують завдання такої шкоди в розумінні положень ст.1167 ЦК України.

Таке рішення суду, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, відповідним обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, які регулюють даний вид правовідносин, висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України.

За ч. ч. 1, 2, 7ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно дост. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 2 вище зазначеного Закону України право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 5 вказаної вище постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували:

1. незаконність вчинення судом та стороною обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000028 процесуальних дій, у тому числі результатів можливих оскаржень зазначених у позові рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування;

2. порушення слідчим відділом Управління СБУ хоча б однієї засади кримінального провадження;

3. зміст заподіяної йому моральної шкоди. Заключення спеціалістів про те чи стало перебування позивача під слідством і судом, а також проведення інших процесуальних дій психотравмуючою ситуацією для нього, якщо так, чи завдана позивачу моральна шкода та який її грошовий еквівалент;

4. характер, обсяг і тривалість моральних страждань, наявність та істотність вимушених змін у його життєвих стосунках;

5. причинно - наслідковий зв'язок між діями Управління та заподіяною позивачу моральною шкодою.

Колегія суддів вважає, що юридичні підстави для відшкодування позивачу шкоди в порядку, передбаченому Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на даний час відсутні, оскільки незаконність вчинених відносно нього процесуальних дій в ході кримінального провадження, не встановлена, тому висновки місцевого суду є правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що у порушення принципу законності, місцевий суд не здійснив захист його порушених прав та інтересів, не заслуговують на увагу, оскільки судом розглянуто позов в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів та ухвалено рішення по справі.

Суд першої інстанції вірно встановив, що завдяки всебічному, повному і неупередженому розслідуванню кримінального провадження №0000028 було виконане завдання кримінального провадження, передбачене ст.2 КПК України, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений і засуджений, а також дотримано засаду законності кримінального провадження, передбачену ст.9 вказаного Кодексу, згідно з якою слідчий зобов'язаний виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Всі зазначені обставини у їх сукупності свідчать про безпідставність та недоведеність вимог позивача, про що і зазначено судом першої інстанції .

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 8 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Г.М. Шевчук

Судді : З.Є. Ткач

Н.Б. Щавурська