АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/738/16-ц Номер провадження 22-ц/786/3025/17Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: представників відповідача- Юхимовича В.Ф., ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 28 листопада 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Золотухинської сільської ради Оржицького району Полтавської області, третя особа приватний нотаріус Оржицького районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_6, про встановлення факту батьківства.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до місцевого суду із вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що з 26 жовтня 1984 року його мати ОСОБА_7 проживала з ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Зазначає, що він народився 14.08.1986 року, проте у свідоцтві про його народження відомості про батька записані зі слів матері - «Ткаченко Василь Іванович». При цьому зазначає, що батько та мати проживали однією сім'єю, він (ОСОБА_3В.) називав ОСОБА_8 батьком та ставився до нього як до батька, ОСОБА_8, в свою чергу, ставився до нього як до сина.

Вказує, що 23 жовтня 2014 року померла його мати - ОСОБА_7, та він залишився проживати із батьком, ОСОБА_8, надавав йому допомогу, а у 2016 році здійснив його поховання і в подальшому доглядає за його могилою. Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, яка складається із будинку по вул. Шевченка, 5 у с. Тарасенкове Оржицького району Полтавської області та земельних паїв. Інших, крім нього, спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 немає.

З урахуванням наведеного прохав встановити факт того, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 12.01.2016 року, що проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 28 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до Золотухинської сільської ради Оржицького району Полтавської області, ОСОБА_5 про встановлення факту батьківства, задоволено.

Встановлено, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та який помер 12 січня 2016 року є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнуто з Золотухинської сільської ради Оржицького району Полтавської області та ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 275,60 грн. з кожного (а.с.96-98).

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 06 лютого 2017 року рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 28 листопада 2016 року, скасовано та ухвалено нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Золотухинської сільської ради про встановлення факту батьківства, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 584,32 грн. судових витрат (а.с.144-149).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 вересня 2017 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.182-184).

З вказаним рішенням місцевого суду від 28 листопада 2016 року не погодилась ОСОБА_5І, представник якої у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що, всупереч вимогам норм КпШС УРСР (1969 року), які необхідно застосовувати до даних правовідносин, оскільки позивач народився до 01.01.2004 року, суд першої інстанції не дослідив достатньо повно матеріали справи, зокрема, залишив поза увагою довідку Золотухинської сільської ради про те, що покійний ОСОБА_8 став проживати та зареєструвався в домогосподарстві матері заявника лише у 1992 році, тобто після народження позивача, якому на той час виповнилось 6 років.

Вказує, що позивач не надав доказів на підтвердження факту проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_8 з матірю позивача до його народження, а також доказів спільного виховання та утримання дитини після її народження, як того вимагає КпШС УРСР.

Також, вважає, що збіг імені та по батькові у свідоцтві про народження ОСОБА_3 та імя спадкодавця не є беззаперечним доказом батьківства ОСОБА_8 відносно позивача.

У судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали та прохали її задовольнити.

Позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, прохали її відхилити, а рішення районного суду залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 28.04.1980 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу, шлюб, зареєстрований 12.08.1973 року у Золотухинській сільській раді Оржицького району Полтавської області між ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 (дошлюбне прізвище Іващенко) ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7, розірвано.

При реєстрації розлучення в органах ЗАГС визначено стягнути з ОСОБА_9 25 крб., з ОСОБА_7, 40 крб. на користь держави.

Залишено при ОСОБА_7 дітей: сина ОСОБА_11 та сина ОСОБА_12 (а.с.67).

Відповідно до актового запису №12 в Книзі реєстрації актів про народження Золотухинської сільської ради Оржицького району Полтавської області, ОСОБА_3 народився 14 серпня 1986 року, його батьками значаться ОСОБА_13 (батько) та ОСОБА_7 (мати), що підтверджується Свідоцтвом про народження серії П-КЕ №476013 від 06.09.1986 року (а.с.30).

Згідно актового запису №1 від 13.01.2016р., складеного Виконавчим комітетом Золотухинської сільської ради Оржицького району Полтавської області, ОСОБА_8 помер 12.01.2016 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ № 307690 від 13.01.2016 року (а.с.9).

З довідки виконкому Золотухинської сільської ради Оржицького району Полтавської області №14 від 13.01.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 провів обряд поховання відносно ОСОБА_8 (а.с.16).

Відповідно до довідок Золотухинської сільської ради Оржицького району Полтавської області №182 від 21.04.2016 року та №482 від 08.08.2016 року, ОСОБА_8 з 1992 року і по день смерті, 12.01.2016 року був зареєстрований і проживав у квартирі СТОВ «А/Ф «Оржицька» за адресою АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_3; з дня смерті спадкодавця в цій квартирі був зареєстрований та проживав ОСОБА_3 (а.с.17-18).

21.04.2016 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Оржицького районного нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 (а.с.20).

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Оржицького районного нотаріального округу ОСОБА_6 від 18.10.2016 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині недоведеності родинних стосунків з померлим ОСОБА_8 (а.с.43).

10 березня 2016 року до приватного нотаріуса Оржицького районного нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_5, яка є рідною сестрою померлого ОСОБА_8 (а.с.55).

18.08.2016 року та 19.08.2016 року ОСОБА_5 видано Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 на спадкове майно, а саме на земельну ділянку розміром 4,7520 га, яка належала померлому на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ПЛ №011526, виданого Оржицьким районним відділом земельних ресурсів 12.01.2004 року та земельну ділянку площею 4,75 га., яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 08.11.2011 року за реєстровим №1-1150 (а.с.57-58).

При постановленні оскаржуваного рішення місцевий суд, з урахуванням вимог ст.53 КпШС України, ч.2 ст.256 ЦПК України, виходив з доведеності факту спільного проживання ОСОБА_3 та померлого ОСОБА_8, утримання останнім позивача та визнання ним свого батьківства щодо ОСОБА_3

Такі висновки суду першої інстанції в основному відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до розяснень, викладених у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5 визначено, що заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ч.2 ст.55 КпШС України при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Таким чином, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Як убачається зі свідоцтва серії П-КЕ № 476013 від 06.09.1986 року про народження ОСОБА_3в графі «батько» вказано: «Ткаченко Василь Іванович», тобто прізвище відповідає прізвищу матері дитини (ч. 2 ст. 55 КпШС України), а ім'я та по-батькові відповідає померлому ОСОБА_8

З показань допитаного в суді першої інстанції під присягою свідка ОСОБА_14 вбачається, що мати позивача працювала разом з ОСОБА_8 на фермі та до знайомства з ним, ОСОБА_7 (мати позивача) перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, та мала з ним 2-х дітей. Вказував, що ОСОБА_8 почав спілкуватись з ОСОБА_7 ще до армії, а коли повернувся зі служби, то почав з нею жити. Жили як звичайна сімя та через певний час у них народився син ОСОБА_15. Свідок зазначав, що ОСОБА_8 та ОСОБА_3 один до одного звертались як батько та син. При цьому з матірю позивача ОСОБА_8 проживав спільно з червня 1980 року.

Також, в суді першої інстанції було допитано під присягою як свідка ОСОБА_16, який пояснив, що жив у с. Тарасенковому з 1978 року. Свого часу познайомився з ОСОБА_8 та підтримував з ним дружні стосунки. До армії ОСОБА_8 почав зустрічатись з ОСОБА_7., яка раніше була одружена та мала 2-х синів, потім з чоловіком розлучилась. Стверджував, що після служби у збройних силах ОСОБА_8 повернувся у село та почав проживати з матірю позивача як сімя. У вказаних осіб у 1986 році народився син ОСОБА_3.

Окрім того, допитані свідки зазначали, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство у квартирі АДРЕСА_2 та після народження у 1986 році їхнього сина, вони почали його спільно виховувати та матеріально утримувати.

Також, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 до позовної заяви та в судовому засіданні в суді першої інстанції 28.11.2016 року було подано особисті документи ОСОБА_8І: копію свідоцтва про смерть ОСОБА_8 серії 1-КЕ №307690 від 19.01.2016 року (а.с.9), копію Пенсійного посвідчення ОСОБА_8 серії ААЗ № 2430439 від 28.11.2013 року (а.с.12), копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 р. серії А №544386 від 23.04.1997 року (а.с.13), копію Державного акту ОСОБА_8 на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 059356 від 15.08.2012 року (а.с.14), копію свідоцтва про народження ОСОБА_8 серії IV-УР №2037811 від 01.11.1963 року (а.с.15), копію довідки про смерть ОСОБА_8, виданої ВК Золотухинської сільської ради Оржицького району Полтавської області від 13.01.2016 року №1 (а.с.19), копію свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_8 за законом після померлої ОСОБА_17 від 08.11.2010 року (а.с.32), копію трудової книжки ОСОБА_8 від 01.02.1982 року (а.с.33-34), копію свідоцтва сільського механізатора №01972 від 05.05.1986 року, належного ОСОБА_8 В.І. (а.с.35).

Аналізуючи надані докази, колегія суддів приходить до висновку, що вказані документи ОСОБА_8 після його смерті могли належати лише дуже близькій людині, яка були повязана з останнім спільним побутом, веденням спільного господарства, що характеризує наявність між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 сімейних відносин.

При цьому, з довідки Золотухинської сільської ради Оржицького району Полтавської області № 14 від 13.01.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 провів обряд поховання відносно ОСОБА_8 Також, довідками вказаної сільської ради №182 від 21.04.2016 року та №482 від 08.08.2016 року доводиться, що ОСОБА_8 з 1992 року проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_8 разом з позивачем та після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_3 продовжував проживати за вказаною адресою.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що згідно довідки Золотухинської сільської ради покійний ОСОБА_8 став проживати та зареєструвався в домогосподарстві матері заявника лише у 1992 році, тобто після народження позивача, якому на той час виповнилось 6 років, колегія суддів не може розцінювати як беззаперечний доказ відсутності підстав для задоволення позову, оскільки, згідно показань, даних під присягою свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_16 ОСОБА_8 проживав з матірю позивача після служби у Збройних силах з 1984 року. При цьому, з вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_8 лише у 1992 році зареєструвався в домогосподарстві матері заявника, проте він міг там проживати і без реєстрації.

Досліджуючи долучені до матеріалів справи копії сімейних фото, колегія суддів приходить до висновку, що вони підтверджують факт того, що з малого віку ОСОБА_8 приділяв увагу позивачу, оскільки вони зображені на фотографіях разом, у домашній обстановці, з чого можна зробити висновок, що на фото зображені рідні люди. З фотографій, де ОСОБА_3 зображений у більш дорослому віці, також вбачається, що ОСОБА_8 та позивач мають вигляд рідних людей, та між ними існують сталі родинні стосунки.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно доведеності факту спільного проживання ОСОБА_3 та померлого ОСОБА_8, утримання останнім позивача та визнання ОСОБА_8 за життя свого батьківства щодо ОСОБА_3

Проте, колегія суддів, з урахуванням вимог ст.256 ЦПК України та ст.53 КпШС України, вважає за необхідне змінити рішення місцевого суду, виклавши другий абзац резолютивної її частини в такій редакції: «Встановити факт батьківства ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 12 січня 2016 року щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5».

Згідно з п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.3 ч.1 ст.307, ч.1 ст.309, ст.ст.316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, - задовольнити частково.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 28 листопада 2016 року, змінити.

Викласти другий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції: «Встановити факт батьківства ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 12 січня 2016 року щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5».

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_18

/підпис/ ОСОБА_19

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1