АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 681/879/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1320/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:головуючої-судді Грох Л.М.,

суддів Костенка А.М., Талалай О.І.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Партнер-Плюс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором кредиту, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Партнер-Плюс», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про захист прав споживачів та визнання недійсниою умови договору за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 29 травня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року КС «Партнер - Плюс», звертаючись до суду з цим позовом до відповідачів, вказувала, що 12.03.2015 року ОСОБА_2 уклала із кредитною спілкою договір № 35-К, згідно якого отримала кредит у розмірі 18000 грн. на умовах сплати процентів за користування строком на 24 місяці. В забезпечення виконання нею цих зобов'язань між Спілкою та ОСОБА_3, а також ОСОБА_4 було укладено договори поруки № 35-К від 12.03.2015 року. Відповідачі не виконали свій обов`язок щодо своєчасного повернення кредиту, тому позивач просив суд стягнути з них 75191,38 грн. заборгованості по кредиту та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.

В січні 2017 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до КС «Партнер - Плюс», в якому вказувала, що кредитний договір не відповідає вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», при його укладанні не було надано інформацію про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність. Крім того, на день укладання кредитного договору позивач не мав ліцензії Нацкомфінпослуг на отримання процентів за кредит, тому просила визнати недійсним п.3.1 кредитного договору щодо стягнення процентів.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 29.05.2017 року позов КС «Партнер Плюс» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь КС «Партнер Плюс» заборгованість по кредиту: 18000 грн. борг за неповернутим кредитом, 14 636,13 грн. проценти за користування кредитом, 18000 грн. пені, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн., всього 52 014,13 грн. В решті позову відмовлено. В зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду необґрунтованим, незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п.3 ч.1 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ст.8 Закон України «Про кредитні спілки». Надання кредиту КС «Партнер-Плюс» без відповідної ліцензії (дозволу) суперечить ЦК України та цивільному законодавству, яким регулюється ринок фінансових послуг, оскільки КС «Партнер-Плюс» не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності через відсутність у неї ліцензії з надання кредитів. Оскільки кредитний договір укладений без наявності ліцензій, то вимога в кредитному договорі щодо сплати процентів є незаконною. Кредит надавався з коштів, що належить членам кредитної спілки, а не з капіталу кредитної спілки. Судом безпідставно стягнуто пеню.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник КС «Партнер-Плюс» просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення по суті спору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову КС «Партнер-Плюс» та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Так, встановлено, що 12.03.2015 року ОСОБА_2 уклала із кредитною спілкою договір № 35-К, згідно якого отримала кредит у розмірі 18000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, строком на 24 місяці. Відповідачка повинна була повертати кредит згідно із встановленим графіком розрахунків, проте остання не проводила своєчасну сплату нарахованих відсотків та частини суми кредиту, чим порушила вимоги, встановлені кредитним договором.

З метою забезпечення своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом між Спілкою та поручителями було укладено договори поруки № 35-К від 12.03.2015 року.

Відповідно до п. 3.1 умов договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або не належним чином виконує свої грошові зобов'язання згідно кредитного договору.

Згідно з розрахунком КС «Партнер плюс» станом на 20.01.2017 року заборгованість відповідачів перед позивачем становить 75191,38 грн., з них 18000 грн. основна сума борг 14636,13 грн. - заборгованість зі сплати процентів та 42555,25 грн. пені.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

За статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст.ст. 553 ч. 1, 554 ч.ч. 1, 2 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про відсутність у кредитної спілки права надавати кредити на платній основі, отримувати проценти за користування кредитом за відсутності у неї відповідної ліцензії.

Так, за змістом ст. 1 ч.ч.1-2 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Капітал кредитної спілки складається з пайового, резервного та додаткового капіталів, а також залишку нерозподіленого доходу спілки і не може бути меншим 10 відсотків від суми її загальних зобов'язань. Пайовий капітал кредитної спілки формується за рахунок обов'язкових та додаткових пайових членських внесків членів кредитної спілки. Резервний капітал призначений для відшкодування можливих збитків кредитної спілки, які не можуть бути покритими за рахунок надходжень поточного року, забезпечення платоспроможності кредитної спілки та захисту заощаджень її членів. Резервний капітал кредитної спілки формується за рахунок вступних внесків членів кредитної спілки та частини доходів кредитної спілки до моменту досягнення ним не менш як 15 відсотків від суми активів, зважених на ризик кредитної спілки. Статутом кредитної спілки можуть бути передбачені й інші джерела формування резервного капіталу (ст. 20 Закону України «Про кредитні спілки»).

Такі ж положення щодо формування капіталу спілки визначені в Статуті Кредитної спілки «Партнер Плюс» в редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно ст. 21 цього ж Закону кредитна спілка відповідно до свого статуту надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі. Кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів), яка розподіляється на пайові членські внески; розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» уповноважений орган у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Частина 2 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачає, що здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії.

Частиною 4 ст. 8 Закону України «Про кредитні спілки» визначено, що ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність із залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону.

Згідно п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 2 грудня 2003 року № 146 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2003 року за № 1225/8546) в редакції, чинній на час надання кредиту для залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки та використання таких коштів для надання кредитів членам кредитної спілки, а також розміщення їх кредитною спілкою на депозитних рахунках в установах банків, в об'єднаній кредитній спілці, у державні цінні папери, кредитна спілка зобов'язана отримати ліцензію на здійснення діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки.

Для надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів (кредитів банків, коштів інших установ та організацій) кредитна спілка зобов'язана отримати ліцензію на здійснення діяльності кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, крім внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки.

Діяльність кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів об'єднаних кредитних спілок, залучених кредитною спілкою, що є їх членом, та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами, не потребує отримання ліцензії.

Отже, за змістом зазначених вище норм закону діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу самої кредитної установи не потребує отримання ліцензії.

Як вбачається з досліджених письмових доказів у справі, відповідачу було надано позивачем кредит за рахунок капіталу кредитної спілки.

Відтак правильним є висновок суду першої інстанції про те, що отримані позичальником ОСОБА_2 кредитні кошти не є фінансовим кредитом, виданим за рахунок залучених коштів у вигляді внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки чи за рахунок залучення інших коштів (кредитів банків, коштів інших установ та організацій), а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

За таких обставин КС «Партнер Плюс» має право на стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителів, оскільки останні не виконали умови договорів кредиту та поруки.

Доводи апеляційної скарги про помилкове стягнення пені не ґрунтуються на нормах закону.

Так, згідно п. 1 ст. 611 даного Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частина 1 ст. 546 ЦК України визначає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 цього ж Кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», на який посилався апелянт, регулює договірні правовідносини між підприємствами, іншими юридичними особами, а також фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, і не поширюється на спірні правовідносини, а отже, не підлягає застосуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

Головуюча у першій інстанції: Горщар А.Г. Провадження № 22-ц/792/1320/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія:27