Справа № 229/773/17
Провадження №2/229/639/2017
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2017 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

військового прокурора Карпова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом військового прокурора Донецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

третя особа : ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

військовий прокурор Донецького гарнізону звернувся до суду з позовом в інтересах держави до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на користь Міністерства оборони України майнову шкоду, яка спричинена вчиненням злочину в сумі 689 000грн. Обґрунтовує вимоги таким. Військовою прокуратурою здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000254 від 08 лютого 2016року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 414 КК України.

В ході досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 , проходячи військову службу у військовій частині на посаді механіка радіотелефоніста відділення управління штабу батальйону взводу зв`язку військової частини , 07 лютого 2016року, перебуваючи поблизу населеного пункту Новоселівка-2, Ясинуватського району, порушив правила поводження зі зброєю, що заподіяло смерть солдату ОСОБА_2 .

Вироком Дружківського суду від 07 червня 2016року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 414 ч.2 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання, якщо він протягом 3 років не вчинить нового злочину. Вирок набрав чинності.

Відповідно до норм Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», порядку , передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013року №975, відповідно до протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців №56 від 22 липня 2016року, затвердженого 26 липня 2016року Міністром оборони України, на підставі поданих документів, матері, дружині та доньці загиблого ОСОБА_2 призначено виплату у сумі 689 000 грн, які виплачені Івано-Франківським ОВК, згідно платіжних доручень № 213 та№214 від 27 грудня 2016року.

Вважають, що Міністерством оборони України відшкодовано завдану шкоду рідним загиблого ОСОБА_2 за його смерть, оскільки той загинув під час виконання обов`язків військової служби. За правилами ст.. 1191 ЦК України Міністерство оборони України має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, оскільки смерть ОСОБА_2 спричинена не бойовими діями чи іншими спеціальними умовами військової служби, а незаконними (злочинними) діями ОСОБА_1 . А тому, витрати Міністерства оброни, які були здійсненні при виконанні зобов`язань перед військовослужбовцем Черналевським в разі його смерті, а саме витрати в сумі 689 000грн, підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи ОСОБА_1 .

В судовому засіданні військовий прокурор підтримав заявлені вимоги і просить їх задовольнити з підстав, викладених в позові.

Міністерство Оборони України повністю підтримує позов військового прокурора Донецького гарнізону, вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. (а.с.23-25).

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Він погоджується, що у зв`язку з загибеллю солдата ОСОБА_2 його близьким причинена шкода, але під час розгляду справи потерпіла не мала до нього ніяких претензій, позов не заявляла.

В судове засідання 31 травня 2017року відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. (а.с.65).

Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують (а.с.64).

Суд прийняв рішення про розгляд справи без участі осіб, які не з`явилися.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлені такі факти.

Згідно вироку Дружківського міського суду від 07 червня 2016року, який набрав чинності 07 липня 2016року, відповідача ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 414 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України Ісаєнка від відбуття покарання звільнено, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Вироком встановлено, що відповідач грубо порушив правила поводження зі зброєю, що заподіяло смерть солдата ОСОБА_2 .

Зі змісту вироку також вбачається, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. (а.с.7-12).

Згідно витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №56 від 22 липня 2016року комісія дійшла висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги , відповідно до постанови КМУ від 25 грудня 2013року № 975 матері , дружині, дочці загиблого солдата ОСОБА_2 в розмірі 500кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті, в сумі 689000грн в рівних долях кожному (а.с.13).

Згідно платіжного доручення № 213 від 27 грудня 2016року ОСОБА_3 перерахована одноразова грошова допомога членам сім`ї загиблого військовослужбовця в сумі 229 666,67грн.

Згідно платіжного доручення № 214 від 27 грудня 2016року ОСОБА_4 перерахована грошова допомога членам сім`ї загиблого військовослужбовця в сумі 459 333,34грн (а.с.14).

Суд вважає помилковими доводи прокурора, що в даному випадку Міністерство оборони України відшкодувало шкоду рідним загиблого ОСОБА_2 за його смерть і за правилами ст. 1191 ЦК України мають право зворотної вимоги до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив виплату членам сім`ї загиблого у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальний статус та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей»

Закон «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» від 20 грудня 1991року № 2011-XII, відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 вказаного Закону визначено , що соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 16 зазначеного Закону одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), військовослужбовця - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Постанова КМУ від 25 грудня 2013 р. № 975

Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Фінансування витрат, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до статті 23 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, в якій зазначено, що фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Ні зазначений Закон, ні порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги не передбачає право особи, яка здійснила виплату допомоги, яка гарантована державою, зворотної вимоги до винної особи.

Ст. 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода , завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджене Постановою Верховної ради України від 23 червня 1995року, визначає підстави і порядок притягнення до

матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на

збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під

час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами

законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та

іншими нормативними актами.

Згідно п.2 вказаного Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна

розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням

військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що

спричинило додаткові витрати для військових частин, установ,

організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі -

військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших

матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за

відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види

озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні

матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське,

речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове,

хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення,

відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори

військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі,

здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

Доказів, що ОСОБА_1 розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням

військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що

спричинило додаткові витрати для військових частин, для відновлення, придбання майна чи інших

матеріальних цінностей або надлишкові виплати, завдав шкоду Міністерству оборони суду не надано.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Як вже зазначалося судом, відповідач визнаний винним у вчиненні злочину, яким заподіяно смерть фізичній особі. Однак близькі загиблого претензій до відповідача не мали, позов у кримінальному провадженні не заявляли, судом не визначався розмір шкоди, заподіяної близьким внаслідок загибелі ОСОБА_5 . Міністерством оборони виплачена гарантована державою грошова допомога, що на думку суду не є тотожнім відшкодуванню шкоди.

Суд вважає, виплата Міністерством оборони одноразової грошової допомоги є його обов`язком у разі загибелі військовослужбовця, а тому здійснення ним таких виплат членам сім`ї загиблого не є заподіяною Міністерству шкодою в розумінні ст. 1166ЦК України, і відповідно Міністерство оборони не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, та не набуває права зворотної вимоги до винної особи згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення даного позову.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,209,212 -215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову військового прокурора Донецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 10денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т.Л.Панова