Єдиний унікальний номер 242/319/17 Номер провадження 22-ц/775/1056/2017
Єдиний унікальний номер 242/319/17
Номер провадження 22-ц/775/1056/2017
Головуючий у 1 інстанції Капітонов В.І.
Доповідач Мірута О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мірути О.А.

суддів Мальованого Ю.А., Хейло Я.В.

за участю секретаря Молдованова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 18 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Краматорського міського протитуберкульозного диспансеру, Департаменту охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації, ОСОБА_2 лікувально-профілактичної установи «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівка», третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

26.01.2017 поку ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, посилаючись на те, що з 01 серпня 2013 року по теперішній час вона працює у Диспансерному відділенні м. Авдіївка Донецької області, яке в 2014 році було структурним підрозділом комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівка», на посаді прибиральника території.

Наказом департаменту охорони здоровя облдержадміністрації « Про організацію надання протитуберкульозної допомоги населенню» від 31 жовтня 2014 року № 303 штатні посади диспансерного відділення у м. Авдіївка включені до складу комунальної лікувально- профілактичної установи «Міський протитуберкульозний диспансер м. Краматорська».

З липня по листопад 2014 року включно диспансерне відділення м. Авдіївки працювало у штатному режимі, вона виконувала свої обовязки відповідно до трудового договору, але заробітна плата їй не виплачувалася. Просила суд стягнути з Департаменту охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації шляхом списання коштів з Державного бюджету України заборгованість по заробітній платі за липень 2014 року листопад 2014 року в розмірі 9806 грн. 75 коп., а також компенсацію втрати частини заробітної плати з розрахунку у сумі 1094 грн. 40 коп. з виплатою всіх належних сум страхових внесків до Фонду соціального страхування за зазначений період.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 18 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Краматорського міського протитуберкульозного диспансеру, Департаменту охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації, ОСОБА_2 лікувально-профілактичної установи « Міський протитуберкульозний диспансер м.Горлівка» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення Селидівського міського суду Донецької області від 18 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на наступне:

судом не з»ясовані обставини, що з липня по листопад 2014 року включно вона виконувала свої трудові обовязки, заробітну плату не отримала. Вважає, що згідно ст. 19 Закону України від 20.03.2003 року №638 ІV «Про боротьбу з тероризмом», відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, покладається на державу незалежно від її вини та до держави, яка відшкодувала шкоду фізичній особі, переходить право вимоги до винної особи, а тому заборгованість перед нею необхідно стягувати з Департаменту охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації ;

суд неправомірно не дослідив журнал обліку робочого часу за період з липня 2014 року по жовтень 2014 року та визнав його неналежним доказом, а також дав неналежну оцінку іншим наданим нею доказам.

У судове засідання сторони не зявились, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності із положеннями ст.74 ЦПК України, про що свідчить телефонограма за вих. № 22-ц/775/1056/2017 від 09.06.2017 року, зареєстрована в дурналі телефонограм за №2465.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши докази по справі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивачки підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів трудової книжки БТ-І № 9566994,позивачка працювала: з 04 травня 2009 року на посаді молодшої медичної сестри туберкульознолегеневоговідділенняКЛПУ « Міський протитуберкульозний диспансер м. Авдіївка»; з 01 листопада 2010 року переведена прибиральником території, а з 29 листопада 2014 року переведена до КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Краматорська» на посаду прибиральника території.

Рішенням Донецької обласної ради від 28 лютого 2013 року № 6/19-480 КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Авдіївка» з 01 серпня 2013 року реорганізований шляхом приєднання до КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівки».

Тобто позивачка у спірний період з липня 2014 року по листопад 2014 року перебувала у трудових відносинах з КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівки», а з грудня 2014 року - з КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Краматорська.

ОСОБА_2 лікувально-профілактична установа «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівка» не перемістилась на територію, підконтрольну органам державної влади України

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 лікувально-профілактична установа «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівка» є належним відповідачем по справі , а тому позовні вимоги до Департаменту охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації задоволенню не підлягають. Належний відповідач ОСОБА_2 лікувально-профілактична установа «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівка» знаходиться у м. Горлівка на території, тимчасово непідконтрольній владі, а позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів , якіб безпірно свідчили про наявність у відповідача КЛПУ«Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівка» заборгованості перед нею по заробітній платі та її розмір.

Вказаний висновок суду є вірним.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно з вимогами ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» заробітна плата разом із сумою індексації підлягає компенсації компенсації .

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей.

П.п.2,3 Тимчасового порядку передбачено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним відповідачем по справі є саме ОСОБА_2 лікувально-профілактична установа «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівка».

Посилання позивачки на ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» при визначенні належного відповідача по справі апеляційний суд вважає недоречним, оскільки ця норма стосується питання відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог , що взагалі мала місце заборгованість по заробітній платі перед позивачкою, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів , які б безпірно свідчили про наявність у відповідача КЛПУ«Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівка» заборгованості перед нею по заробітній платі та її розмір.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи ( причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Ст.ст. 58,59 ЦПК України визначено, що докази повинні бути належними та допустимими.

Апеляційний суд вважає, що дослідивши надані позивачкою письмові докази, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів , якіб безпірно свідчили про наявність у відповідача КЛПУ«Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівка» заборгованості перед нею по заробітній платі та її розмір.

Інші приведені в апеляційні скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, оскільки підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по заробітної платі відсутні, тому і вимоги щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати з виплатою всіх належних сум страхових внесків до Фонду соціального страхування за зазначений період,- безпідставні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: