провадження № 2/243/4268/2017
справа № 243/9369/17
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Кузнецова Р.В.,
при секретареві Малиновській І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
24 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власницею житлового будинку № 78 розташованого по вул. Сєрова м. Словянська Донецької області, в якому з 22 січня 2008 року і по теперішній час значиться зареєстрованим колишній чоловік її доньки - відповідач ОСОБА_2 Однак фактично, з 2014 року відповідач у вказаному житловому приміщенні не проживає, його речі в будинку відсутні. Враховуючи, що відповідач не проживає за вказаною адресою вже більш як три роки, вважає, що останній втратив право користування вказаним житловим приміщенням. У звязку із наведеним, просить суд ухвалити рішення яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 78 розташованого по вул. Сєрова м. Словянська Донецької області.
Позивачка ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, на задоволенні позову наполягала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі.
Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України, судом за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача було надіслано повідомлення про виклик до суду, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом із доданими документами. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України, судом на адресу відповідача також було спрямовано листи про необхідність явки в судові засідання, із розясненням положення ч. 4 ст.169 ЦПК України. Але відповідач не зявився до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчать відповідні відмітки на повернутих конвертах. У звязку із чим, про дату, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено шляхом публікації оголошення про виклик на сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області.
Втім, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 224-228 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку № 78 розташованого по вул. Сєрова м. Словянська Донецької області, що стверджується договором купівлі-продажу будинку та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17207694 від 25 грудня 2007 року (а.с. 5, 5 з.б.,7).
Згідно із відомостями домової книги та довідки виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 21 жовтня 2017 року, в будинку № 78 розташованого по вул. Сєрова м. Словянська Донецької області з 22 січня 2008 року і по теперішній час значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9-11).
Згідно із актом обстеження проживання від 20 жовтня 2017 року затвердженого керівником мікрорайону «ЖД №2», в житловому будинку № 78 розташованого по вул. Сєрова м. Словянська Донецької області, зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, однак фактично не проживає за вказаною адресою з 15 березня 2014 року (а.с. 12).
Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.
У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
За змістом ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Згідно із вимогами ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Підстави позбавлення члена сімї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України.
Так, частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.
Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що позивач є власником спірного житлового приміщення, відповідач як член сімї позивача, понад один рік в спірному будинку не проживає, і добровільно знятися з реєстрації бажання не виявив. Договірні відносини між позивачем та відповідачем з приводу винаймання спірного житла відсутні, а подальша реєстрація ОСОБА_2 в будинку № 78 розташованого по вул. Сєрова м. Словянська Донецької області, створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав як власником майна.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, а саме, - житловим будинком № 78 розташованого по вул. Сєрова м. Словянська Донецької області.
Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом даної цивільної справи.
На підставі наведеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 15, 60, 61, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 Івано Франківської області, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 78 розташованим по вул. Сєрова м. Словянська Донецької області.
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_3