Справа № 366/2888/17
Провадження № 2-о/366/53/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року смт.Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі: судді Корчкова А.А., за участю секретаря судового засідання Онищенко В.В., заявника ОСОБА_1, представника заявника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Іванківський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Київській області, про встановлення факту проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Іванківського районного суду Київської області з заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України в с. Шпилі Іванківського району Київської області станом на 24.08.1991 року.

Заявник обґрунтовує свою заяву тим, що він народився 27 січня 1961 року у місті Ташкент Узбецької Радянської Соціалістичної Республіки. З моменту народження і до осені 1990 року він проживав у м. Ташкент. У період з 1968 року по 1976 рік навчався у Ташкентській середній школі № 121. Протягом 1979 - 1984 років працював у Ташкентському вагоно-ремонтному заводі ім. 50- річчя Ташради. З 1984 по 1990 рік працював Ташкентському хімічному заводі. Восени 1990 року переїхав жити з Узбекистану до України. З вересня 1990 року по 2004 рік проживав без реєстрації по вулиці Лугова, 15, у с. Шпилі Іванківського району Київської області. З 25 листопада 1991 року по 01 червня 1992 року навчався в ПТУ 27 м. Києва по спеціальності штукатур, плиточник-лицювальник, маляр. В 2004 році у заявника сталося гостре порушення мозкового кровообігу (інсульт), в результаті якого він став інвалідом. У звязку з тим, що в нього відсутній паспорт громадянина України, в лікарні не можуть направити його на обстеження до медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) для встановлення групи інвалідності. Під час лікування в Іванківській центральній районній лікарні після перенесеного інсульту в 2004 році за місцем проживання в селі Шпилі згоріла хата в якій він проживав. У звязку з тим, що у заявника не було де жити, його перевезли до дільничної лікарні с. Прибірськ, де він лікувався та проживав до 21 квітня 2008 року. З 21 квітня 2008 року по 28 лютого 2013 року він перебував в Розважівській дільничній лікарні. Після реорганізації лікарні був переведений до неврологічного відділення Іванківської ЦРЛ, де і перебуває по цей час. Паспорт громадянина ОСОБА_3 Радянських Соціалістичних Республік йому був виданий РВВС Ленінського райвиконкому м. Ташкент Узбецької РСР 30 березня 1977 року. Після набуття Україною Незалежності паспорт громадянина СРСР на паспорт громадянина України не обмінював. Паспорт громадянина СРСР втрачений ще у 1994 року. Прізвище, імя та по-батькові не змінював. Встановлення факту постійного проживання на території України з 1990 року і по даний час, зокрема, і станом на 24 серпня 1991 року, має юридичне значення, оскільки дозволить ОСОБА_1 реалізувати право на отримання громадянства та паспорта громадянина України, тому він змушений звертатись з даною заявою до суду.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник заяву підтримали та просили її задовольнити в повному обсязі.

Іванківський РС УДМС Управління Державної міграційної служби України в Київській області надіслали на адресу суду лист, в якому зазначили, що заперечень проти задоволення заяви ОСОБА_1 не мають та просять суд розглянути справу без участі їх представника.

Суд, встановивши обставини справи, що підтвердженні засобами доказування, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-TN № 0280975, ОСОБА_1 народився 27.01.1961 року у м. Ташкент Узбецької РСР.

Згідно листа Управління виїзду вїзду та громадянства м. Ташкент Головного управління внутрішніх справ МВС Республіки Узбекистан від 10.02.2017 року № 27/10-1810, громадянин ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованим чи знятим з реєстрації в м. Ташкент не значиться. Також зазначено, що останній 30.03.1977 року отримав паспорт радянського зразка ІІІ-ЮС за № 568810 в Ленінському районі м. Ташкент.

Відповідно до довідки виданої Київським професійним будівельним ліцеєм від 08.09.2016 року № 28, ОСОБА_4, дійсно навчався на денному відділенні в ПТУ-27 м. Києва по спеціальності штукатур, плиточник-лицювальник, маляр в період з 25.11.1991 року до 01.06.1992 року, проживав та був зареєстрований у гуртожитку ліцею з 20.03.1992 року по 02.06.1992 року.

Відповідно до довідки Шпилівської сільської ради Іванківського району Київської області, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав без реєстрації в с. Шпилі Іванківського району Київської області по вул. Лугова, 15 з 1990 року по 2004 рік.

З 21.04.2008 року по 28.02.2013 року ОСОБА_1 перебував в Розважівській дільничій лікарні, а з 28.02.2013 року по теперішній час перебуває в неврологічному відділенні КЗ ІРР «Іванківська ЦРЛ» та дійсно в 2004 році переніс інсульт.

Згідно Довідки УДМС України в Київській області від 10.08.2017 року № О-61, ОСОБА_1 дійсно звертався із заявою щодо видачі паспорта, проте йому було відмовлено, так як, неможливо встановити особу за наданими ним документами, також відсутні документи що підтверджують громадянство України або належність до громадянства України.

Судом встановлено, що заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів підтверджуючих його реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6Г повідомили суду, що дійсно ОСОБА_1 в 1990 році приїхав в с. Шпилі Іванківського району Київської області та проживав там до 2004 року доки в нього не стався інсульт.

Відповідно до ч 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення Незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Отже, при ухваленні рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, суд повинен враховувати визначений законодавством порядок отримання громадянства України та процедури подання відповідних документів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

За таких обставин, враховуючи, що у ОСОБА_1 відсутні документи що підтверджують факт його постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року та 24 серпня 1991 року, а також покази свідків надані в судовому засіданні та письмові докази, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на території України підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 208, 209, 234, 256 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Іванківський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Київській області, про встановлення факту проживання на території України - задовольнити.

Встановити юридичний факт постійного проживання на території України (станом на 24 серпня 1991 року) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя А.А. Корчков