АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1810/17 Справа № 205/5531/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 10 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від якого сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом з матірю, перебуває на її повному утримання, в той час, як відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає.

У звязку з чим, ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено та вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Також, вказаним рішенням з ОСОБА_2 на користь держави було стягнуто судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погодившись із таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що 10 липня 2010 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, про що зроблено актовий запис №330.

Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

Відповідно до положень ст. ст. 181 - 183 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції керувався положеннями Сімейного кодексу України та виходив із того, що відповідач є батьком дитини, що ніким не заперечувалось, і обовязок по утриманню дітей на нього покладено законодавством.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на неповне зясування судом першої інстанції всіх обставин справи, зокрема, щодо сумісного проживання сторін в період з 20 липня 2016 року і до жовтня 2016 року, тобто в період звернення позивача до суду із вимогами про стягнення аліментів, за який ОСОБА_2 в добровільному порядку надавав матеріальну допомогу та приймав участь в додаткових витратах на дитину, а тому вважає, що стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 з дня подання позовної заяви є безпідставним та необґрунтованим.

Однак, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта, оскільки незалежно від факту надання ОСОБА_2 добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини, аліменти, які присуджуються за рішенням суду, стягуються від дня подання позовної заяви (положення статті 79 СК України).

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_6