Справа № 738/738/17 Провадження № 22-ц/795/1852/2017 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Сова Т. Г. Доповідач - Бечко Є. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,
при секретарі:Нечасному О.Л.,
за участю:позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_6, як законного представника ОСОБА_7, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

терті особи - сектор громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Менського РВ УМВС України в Чернігівській області, Менська міська рада Чернігівської області,

в с т а н о в и в:

В травні 2017 року ОСОБА_5 звернулася з позовом про визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. В будинку зареєстровані відповідачі, які з червня 2016 року там не проживають. Позивач не може в повній мірі використовувати права власника, оскільки відповідачі залишаються зареєстрованими за даною адресою.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_5 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачка не довела ті обставини, що вона не проживає у житловому будинку з поважних причин, або те, що позивач та її син якимось чином перешкодили проживанню в ньому.

Також апелянт зазначає, що судом не було прийнято до увагу акт обстеження від 27 квітня 2017 року, який підтверджує, що відповідачка з дочкою не проживають в будинку позивача.

Апелянт звертає увагу суду, що відповідачка та її дитина з 12 липня 2016 року жодного разу не з'являлися в житловому будинку позивача та не проживали в ньому без поважних причин, що підтверджується відповідними довідками.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність рішення суду, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що з ні позивачем, ні її представником, не доведено в судовому засіданні, що відповідач ОСОБА_6 та малолітня відповідач ОСОБА_7 без поважних причин не проживають в домоволодінні по АДРЕСА_1. Також суд зазначив, що з боку позивача та її сина чиняться перешкоди відповідачці та її дітям в користуванні житлом, ОСОБА_6 не полишали житла добровільно, її речі колишній чоловік вивіз з будинку та залишив на вулиці, а колишня свекруха відібрала ключі від будинку шляхом шантажу, що в судовому засіданні підтвердили свідки, як з боку позивача, так і збоку відповідача. Посилання позивача на те, що її син проживає з іншою жінкою, не є підставою для визнання відповідача та її доньки такими, що втратили право на користування житлом.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги, що статті 71, 72 ЖК України регулюють порядок визнання осіб такими, що втратили право користування житлом державного та громадського фонду, тоді як, відповідачі є членами сім'ї власника житла, тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.405 ЦК України. При цьому встановленню підлягають обставини відсутності відповідачів у спірному житлі не менше одного року, а не обставини поважності причин відсутності їх за місцем реєстрації.

Статтями 47 Конституції України та 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується Договором купівлі - продажу (а.с.6-7).

З акту обстеження від 27 квітня 2017 року вбачається, що з червня 2016 року разом з ОСОБА_5 зареєстрований та проживає її чоловік ОСОБА_8 та син ОСОБА_9 Громадянка ОСОБА_6, її донька - ОСОБА_7, її син - ОСОБА_10, які зареєстровані за даною адресою не проживає (а.с.8)

Згідно довідки Менської міської ради від 27 квітня 2017 року за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_5, її чоловік ОСОБА_8, син ОСОБА_9, невістка ОСОБА_6, дочка невістки ОСОБА_7 і внук власника ОСОБА_10 (а.с.9).

Суд першої інстанції вірно встановив, що всі вищевказані особи зареєстровані в домоволодінні, як члени сім'ї позивача, відповідно до вимог чинного законодавства, чого в судовому засіданні не заперечувала сама власниця будинку.

Син позивача та відповідач ОСОБА_6 з квітня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Менського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2017 року розірвано (а.с.10).

Від даного шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з жовтня 2015 року хворіє і з 19 травня 2016 року має статус інваліда (а.с.27, 28, 29, 30, 31).

Права і обов'язки членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) передбачені ст.156 ЖК України. Відповідно до ч.4 цієї статті до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу.

Зазначені вимоги кореспондуються із вимогами ст.405 ЦК України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як пояснила ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції будь-яких угод між нею та відповідачами по найму спірного жилого приміщення відповідно до ст.158 ЖК України та сплаті за користування спірним будинком в порядку, передбаченим ст.162 ЖК України, не укладалося. Крім того, в судовому засіданні позивачка вказала, що відповідачка з дочкою не проживають в будинку з 12 липня 2016 року.

Однак, з позовом ОСОБА_5 звернулася 18 травня 2017 року, тобто до спливу одного року, як то передбачено ст.405 ЦК України. Вищезазначене з урахуванням вимог закону та часом звернення ОСОБА_5 із зазначеним позовом до суду дають підстави вважати, що відповідачі не проживають у спірному будинку менше строку, передбаченого ст.405 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що суд прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5, однак, вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині мотивів відмови, та зазначити в якості мотивів ту обставину, що ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом передчасно, оскільки викладені в судовому рішенні мотиви відмови в позові по-перше, ґрунтуються на суперечливих показаннях свідків, а по-друге в даному випадку не мають визначального значення для вирішення спору за вказаних обставин.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2017 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

В іншій частин рішення залишити без змін

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: