Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача та повернення банківського вкладу за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») кошти за договором депозитного вкладу у сумі 13 079,78 доларів США, що еквівалентно 351 192 грн 03 коп.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 17 лютого 2014 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» (у відділенні у м. Севастополь Автономної Республіки Крим) був укладений депозитний договір № SAMDNWFD200 «Вклад «Стандарт», відповідно до умов якого він передав банку 13 тис. доларів США для розміщення на депозит зі сплатою 8 % річних строком до 17 травня 2014 року.

14 жовтня 2014 року він звернувся до банку з заявою про повернення депозитного вкладу, проте отримав відмову через невизначеність статусу території та правового режиму Автономної Республіки Крим, відсутність законодавчо визначених особливостей діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій на території Автономної Республіки Крим, призупиненням обслуговування клієнтів та роботи відділень банку на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя відповідно до постанови Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операції окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь».

Посилаючись на те, що договір банківського вкладу ним був укладений саме з ПАТ КБ «ПриватБанк», який розташований і діє на території України у м. Дніпро, а згідно з випискою ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 17 лютого 2014 року до 01 листопада 2014 року залишок коштів на його рахунку станом на 17 березня 2014 року складає 13 079,78 доларів США, просив позов задовольнити.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 банківський вклад та нараховані відсотки за договором від 17 лютого 2014 року № SAMDNWFD200 у розмірі 13 079,78 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що 17 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Севастопольського відділення Кримського регіонального управління було укладено договір № SAMDNWFD200 вклад «Стандарт», відповідно до умов якого ОСОБА_3 передає ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі.

Згідно з квитанцією Севастопольської філії від 17 лютого 2014 року на рахунок № НОМЕР_1 платником ОСОБА_3 внесено 13 тис. доларів США, зміст операції відкриття - депозиту № SAMDNWFD200.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що банком, як юридичною особою, взяті на себе зобов'язання за договором банківського вкладу не виконані, унаслідок чого наявні підстави для стягнення грошових коштів за цим договором у тій валюті, в якій вони були внесені.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що висновки суду відповідають встановленим обставинам справи.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу від 17 лютого 2014 року № SAMDNWFD200, укладеним у м. Севастополь Автономної Республіки Крим, та надав суду копію договору банківського вкладу, копію квитанції про внесення грошових коштів, яка не містить печатки банківської установи, та копію виписки за рахунком, у якій відсутня назва банківської установи, посада та підпис особи, що посвідчує документ, а також дата видачі вказаної виписки.

При вирішенні справи суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, послався на наявність у матеріалах справи завірених суддею копій банківського вкладу і квитанцій та дійшов висновку про доведеність укладення сторонами договору депозитного вкладу і достатності доказів щодо наявності підстав для стягнення коштів.

Аналіз норми ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, п. п. 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, п. 2.9 гл. 2 розд. ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, свідчить про таке.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 29 січня 2014 року № 6-149цс13, від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14, від 21 вересня 2016 року № 6-997цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно з ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Закриття рахунку здійснюється відповідно до п. 20.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах.

Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день.

У день закриття поточного рахунку банк зобов'язаний видати клієнту довідку про закриття рахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У ч. 2 ст. 64 ЦПК України визначено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

ОСОБА_3 на обґрунтування своїх позовних вимог не було надано суду оригіналу договорів та будь-яких інших документів у розумінні положень вищевказаних норм банківського законодавства, що підтверджувало б внесення грошових коштів на рахунок банківської установи для зарахування на його рахунок.

Апеляційний суд на порушення ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України не вказав, які норми права передбачають вирішення та задоволення позовних вимог із правовідносин банківського вкладу на підставі ніким не завірених, без печатки ПАТ КБ «ПриватБанк» даних щодо внесення коштів, копій договорів та платіжних доручень.

Копія квитанції, навіть завірена, не свідчить про наявність усіх необхідних реквізитів, встановлених п. 2. 9 Глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, зокрема найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, апеляційний суд на порушення вищевказаних вимог закону не звернув увагу на те, що позивачем на підтвердження своїх вимог оригіналу договору банківського вкладу та платіжні документи про реальне внесення коштів надано не було, а судом їх не досліджено, унаслідок чого не встановлено фактичні обставини у справі, від встановлення яких залежить правильне вирішення спору.

Справа судом першої інстанції була розглянута без участі позивача, лише за наявності його заяви про розгляд справи у його відсутність.

Крім того, суд не з'ясував, чи звертався позивач до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який виконує зобов'язання перед вкладниками за рахунок майна банку, поза волею останнього.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик