Справа № 466/4901/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді Баєвої О.І.

при секретарі - Репета К.М.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проїзного документу та тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька, -

встановив:

07.07.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, який в подальшому уточнила та остаточно просила суд ухвалити рішення, яким надати їй дозвіл на неодноразові виїзди ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до країн Європейського Союзу та ближнього зарубіжжя - Польща, Німеччина, Австрія, Швейцарія, Франція, Італія, Іспанія, Чехія, Словаччина, Туреччина без дозволу (згоди) та супроводу батька дітей ОСОБА_2, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку у супроводі матері. Дозволити їй або її офіційному представнику, без нотаріальної згоди батька ОСОБА_2, виготовляти паспорт та візові документи для виїзду за межі України або супроводу неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03.06.2001р. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06.05.2015 року шлюб між ними розірвано. Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з нею та перебувають на її матеріальному утримані. Вона належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Більше чотирьох років відповідач не бере участі у вихованні дітей, не надає кошти на їх утримання, а також допустив заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 06.06.2017 року становить 71500,00гривень. Оскільки відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством порядку дозвіл на виготовлення проїзних документів (паспортів), а також тимчасовий виїзд дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення, тому вона змушена звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала уточненні позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні тим, що викладені в поданій до суду позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у його відсутність, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач - ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_2 з 03.06.2001р. З копії рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06.05.2015 року /а.с. 9/ вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи копій свідоцтв про народження, бланк серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 є сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Судом встановлено, що малолітні діти проживають разом з матір'ю та повністю знаходяться на її утриманні. Крім цього, з копії розрахунку заборгованості по аліментах, затвердженого в.о. начальника Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області /а.с. 13/ вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 за виконавчим провадженням по сплаті аліментів, станом на 01.06.2017 року становить 71500,00гривень.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлено законом.

Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Частиною другою та четвертою статті 150 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Статтею 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині таких захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до відповідача, з нотаріально посвідченою заявою про надання дозволу на тимчасові поїздки за кордон та виготовлення проїзних документів /а.с. 14/, однак відповідач - ОСОБА_2 відмовляє їй у наданні своєї згоди.

Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками.

Пункт 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 регламентує, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

У відповідності до ч. 4 п. 4 Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 21 грудня 2004 року № 1603 за наявності заперечень батьків або законних представників неповнолітніх дітей, які залишаються в Україні, паспорт / проїзний документ оформлюється на підставі рішення суду.

Оцінюючи зібрані по справі, докази в їх сукупності, виходячи з інтересів дітей, суд приходить до висновку, що звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом спрямоване на захист прав та інтересів дітей, відповідає бажанням дітей, добре позначиться на їх інтелектуальному розвитку, а відтак позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 57, 58, 60, 169, 208, 209, 212, 214-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 7, 150, 155, 159 Сімейного кодексу України, ст. 33 Конституції України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Конвенцією про права дитини, ч. 2 ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, суд, -

вирішив:

позов задовольнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на неодноразові виїзди ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до країн Європейського Союзу та ближнього зарубіжжя - Польща, Німеччина, Австрія, Швейцарія, Франція, Італія, Іспанія, Чехія, Словаччина, Туреччина без дозволу (згоди) та супроводу батька дітей ОСОБА_2, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку у супроводі матері ОСОБА_1.

Дозволити ОСОБА_1 або її офіційному представникові, без нотаріальної згоди батька ОСОБА_2, виготовляти паспорт та візові документи для виїзду за межі України або супроводу неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О. І. Баєва