Справа №201/1223/17
Провадження №2/201/1092/2017р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним п.3.2. кредитного договору від 18.03.2008р.,

В С Т А Н О В И В:

24.01.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним п.3.2. кредитного договору від 18.03.2008р.

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 18.03.2008р. між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № VILWGA, умовами п.3.2 якого визначений порядок зарахування коштів для погашення заборгованості. Відповідні умови договору позивач вважає недійсними в силу закону, оскільки вони суперечать положенням ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та є вкрай невигідними для позивача у порівнянні із законодавчо передбаченим порядком, що призводить до несення ним додаткових витрат та унеможливлює належне виконання договору. Просив визнати п. 3.2 кредитного договору № VILWGA від 18.03.2008р. укладеного між позивачем та банком недійсним.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання 15.05.2017р. не зявився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.№28). 11.05.2017р. до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 13.09.2016р. - а.с.№5) в якій представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та розглянути справу без її участі та за відсутності позивача (а.с.№29).

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р. - а.с.№26) в судове засідання 15.05.2017р. надала заяву про розгляд справи за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами ( а.с. № 31). В письмових запереченнях, що надійшли до суду 20.03.2017р. представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити з підстав, зазначених у запереченнях (а.с. № 21-23).

За таких обставин, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглядати справу за відсутності сторін, а з урахуванням того, що від представника відповідача надійшли заперечення, то суд вважає за можливе винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених главою 7 розділу ІІІ ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.03.2008р. між позивачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк» ( в подальшому назву банку було змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитній договір №VILWGA, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 11 250дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних та кінцевим терміном повернення 18.03.2018р. ( а.с. №38).

Згідно п.8.1 договору погашення заборгованості за договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку щомісячний платіж згідно Графіку погашення кредиту для погашення заборгованості, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (Додаток № 2 до договору). Графік погашення кредиту яким визначені строки та складові щомісячного платежу погоджений позичальником( а.с.39-41).

Згідно до п.2.4.1 договору, позичальник має право здійснювати дострокове погашення кредиту. При цьому позичальник зобовязується сплатити банку суму відсотків, суму винагороди, відповідно до п.8.1 даного договору, неустойку, якщо на день дострокового погашення у банка виникли підстави для стягнення неустойки. Оплата провадиться відповідно до умов договору.

Умови п.3.2 договору визначають, що кошти отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.2.2.9, 2.3.8, далі пені згідно розділу 5 цього договору, далі-простроченої комісії по кредиту, далі-простроченої винагороди, далі-прострочених відсотків, далі-простроченої заборгованості за кредитом, частина суми що залишається за кредитом направляється на погашення заборгованості за кредитом (а.с.№35).

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 534 ЦК України визначає, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Згідно ч.8 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, та на які в обґрунтування позову посилається позивач: «Споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача».

В правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 02.12.2015р. у справі № 6-1341цс15 ( відповідно до положень ст.360-7ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції) зазначено, що Закон України «Про захист прав споживачів» (ст.ст.11,18) застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Таким чином, враховуючи, що позивач ставить лише питання про неправомірність встановлення черговості погашення кредиту, а не щодо порушення порядку надання йому інформації про отримання кредиту, процентні ставки, валютні ризики, які передують укладенню договору, то положення ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть застосовуватись до правовідносин, які виникли між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» після укладення кредитного договору, оскільки вони регулюються нормами зобовязального права.

При укладенні кредитного договору №VILWGA ОСОБА_1 був обізнаний про всі його умови, у тому числі щодо загальної вартості кредиту, графіку погашення, порядку зарахування коштів на погашення заборгованості, з якими позивач погодився, що засвідчив власноручним підписом.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав (правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 23.12.2015р. у справі № 6-845цс15).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки умови оспорюваного позивачем пункту 3.2 кредитного договору не суперечать положенням ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 534 ЦК України, принципу добросовісності, не обмежують право позивача на дострокове погашення кредиту згідно до п.2.4.1 договору.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, а позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів», то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе компенсувати витрати по сплаті судового збору в розмірі 640грн. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись Правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 02.12.2015р. у справі № 6-1341цс15 та від 23.12.2015р. у справі № 6-845цс15, ст.ст. 203, 215, 534, 626, 628, 640 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 8, 10, 11, 57- 60, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним п.3.2. кредитного договору від 18.03.2008р. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В.Ткаченко