Справа № 462/1268/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Ящук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на її користь 38900 грн. матеріальних збитків, а саме: витрат на правову допомогу в розмірі 25000грн., витрати на явку до суду у розмірі 6750 грн., добові витрати у розмірі 1500 грн., збитки за відрив від звичайних занять у розмірі 5000 грн., забезпечення доказів у розмірі 500 грн. та виготовлення довіреності у розмірі 150 грн. Свої вимоги мотивує тим, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.04.2015 року звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у звязку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження про її обвинувачення закрито. Відповідачку було визнано винною в умисному нанесенні ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень. Судовий розгляд справи тривав понад два роки з лютого 2013р. до квітня 2015р., відповідачка умисно ухилялася від участі в судових засіданнях. Під час розгляду справи відбулося біля 40 судових засідань, на яких вона була присутня 39 раз, а відповідачка лише 10 раз. Із 40 судових засідань лише 5 були результативними. Таким чином, штучно відбувалося удорожчання судового процесу, у звязку з чим вона понесла матеріальні збитки. 02 березня 2015р. Залізничний районний суд м.Львова зобовязав ОСОБА_2 відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4 000 грн., рішення суду залишено без змін судом апеляційної та касаційної інстанції. ОСОБА_1 понесла також матеріальні збитки, реальні витрати, які вона зробила для відновлення свого права у звязку з наданням правової допомоги адвокатом ОСОБА_3; витрати, повязані із явкою до суду; збитки, понесені у зв»язку з відривом від звичайних занять та інше. Закриваючи кримінальне провадження у звязку і з звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, Галицький районний суд м.Львова не вирішив питання про повернення судових витрат, які понесла ОСОБА_1 під час судового розгляду. Ухавалою Галицького районного суду м.Львова від 04 березня 2016р., залишено її без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02.06.2016р., відмовлено ОСОБА_1 у поверненні процесуальних витрат. Вона понесла матеріальні збитки, у звязку з наданням їй, як потерпілій, правової допомоги адвокатом ОСОБА_3, що діяв на підставі довіреності від 11.03.2013р., посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу. Вартість такої довіреності складає 150 грн. Також вона понесла збитки у звязку з наданням правової допомоги як поза судовими засіданнями так і в судових засіданнях на суму 25000 грн. Окрім того, вона понесла матеріальні збитки та витрати у звязку з доїздом в судові засідання з м.Львова до м.Хмельницького та в зворотньому напрямку в сумі 2 096 грн., яка була еквівалентна 250 доларам США, що становить на даний час 6 750 грн., так як здійснювала догляд за своїми престарілими батьками в Хмельницькій області. Підлягають відшкодуванню збитки у сумі 1 500 грн., які вона понесла у вигляді добових: витрати на харчування в дорозі, проїзд міським транспортом, інші життєві потреби. Також, вона понесла витрати в розмірі 1 000 грн., повязані із відривом від звичайних занять, її участю в судових засіданнях та необхідністю домовлятися із сусідами, щоб вони за відповідну плату у відсутність ОСОБА_1 допомагали її батькам. Враховуючи, що вона приймала участь майже у 50 судових засіданнях, разом із тривалістю засідань, часом доїзду та очікуванням, що становить 400 год., просить стягнути компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 5000 грн. Окрім того, вона понесла витрати на виготовлення ксерокопій заяв, документів на суму 500 грн. Зазначені витрати вважає збитками в розумінні ст.22 ЦК України, а тому просить стягнути вказану суму збитків з відповідачки.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення аналогічні доводам, наведеним у позовній заяві, та просить її позов задовольнити.

Відповідачка проти позову заперечила, дала пояснення, аналогічні доводам, наведених у письмових запереченнях. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи №462/3425/15-ц, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як встановлено судом, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.04.2015 року було звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у звязку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження про її обвинувачення закрито.

Зі змісту вищезазначеної ухвали суду вбачається, що обвинувачена ОСОБА_2 26.12.2012 року в період часу з 15.00 год. до 15.30 год., перебуваючи на третьому поверсі в приміщенні Залізничного районного суду м. Львова, що за адресою: м. Львів, вул. С. Бандери,3, маючи умисел на спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, стала умисно наносити потерпілій ОСОБА_1 удари руками по голові та обличчю, в результаті чого, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2832 від 27.12.2012 року спричинила потерпілій ОСОБА_1 садна на верхній і нижній губах, підшкірний крововилив на верхній губі, які утворилися від дії тупих предметів, могли виникнути 26.12.2012 року і відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Оцінюючи докази у їх сукупності, Галицький районний суд м. Львова встановив, що факт скоєння злочину та винність обвинуваченої ОСОБА_2 у вчиненні злочинних дій доведені повністю.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права подання позову про відшкодування майнової шкоди, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Як вбачається, звернувшись до суду з позовом, позивачка свої вимоги обґрунтовує тим, що під час розгляду кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_2 та цивільного позову, який нею був предявлений до обвинуваченої в цьому кримінальному провадженні, вона понесла матеріальні збитки, реальні витрати: за виготовлення довіреності на адвоката ОСОБА_3 у розмірі 150 грн., на правову допомогу у розмірі 25000 грн., на виготовлення ксерокопій заяв, документів, доказів у розмірі 500 грн. Також вона понесла матеріальні збитки та витрати у зв»язку з доїздом в судові засідання з м.Львова до м.Хмельницького та в зворотньому напрямку у сумі 2096 грн., яка була еквівалентна 250 доларам США, що становить на даний час 6750 грн. Окрім цього, понесла збитки у вигляді добових: витрати на харчування в дорозі, проїзд міським транспортом, інші життєві потреби у розмірі 1500 грн. Також, вона понесла витрати в розмірі 1000 грн., пов»язані із відривом від звичайних занять. Відшкодування таких збитків просить стягнути на підставі ст.ст. 16, 22 ЦК України.

На підтвердження своїх вимог позивачка долучила до матеріалів справи наступні докази: договір доручення від 12.03.2013р., укладений між адвокатом ОСОБА_3 (Повірений) та ОСОБА_1 ( Довіритель), за умовами якого повірений зобовязується від імені та за рахунок Довірителя представляти інтереси та надавати правову допомогу у кримінальній справі №461/1469/13-к, у якій вона є потерпілою у судах, а Довіритель зобовязується оплатити послуги Повіреного: довіреність від 11.03.2013р. /а.с.129, 130/; акт надання та оплати правової допомоги від 15.04.2015р., згідно якого загальна сума витрат на правову допомогу складає 24450 грн. /а.с.128/; дублікати квитанцій від 24.05.2016р. та від 01.06.2016р., згідно яких ОСОБА_1 внесено кошти на особистий рахунок ФОП ОСОБА_3 згідно з відкритою офертою банку в загальній сумі 19500 грн. /а.с.127/.

З пояснень сторін вбачається, що на протязі декількох років в провадженні судів різних інстанцій перебувало декілька цивільних справ, сторонами по яких були ОСОБА_1 та ОСОБА_2

З акту надання та оплати правової допомоги від 15.04.2015р., укладеного між адвокатом ОСОБА_3 (Повірений) та ОСОБА_1 ( Довіритель), вбачається, що загальна сума витрат на правову допомогу, враховуючи винагороду за отримання позитивного результату, та гонорар за участь у судових засіданнях складає 24450 грн. та що сторони підтверджують, що разом із підписанням цього акту, Довіритель передав, а Повірений прийняв усього 24450 грн., в якості повної оплати за участь у засіданнях, підготовку документів, надання консультацій та розяснень й гонорар, у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 КК України.

Між тим, з дублікатів квитанцій ПАТ „КБ „Приватбанк від 24.05.2016р. та від 01.06.2016р. на суму 9500 грн. та 10000 грн. не вбачається, що зазначені суми коштів були перераховані ОСОБА_1 саме за виконання договору доручення, укладеного 12.03.2013р. між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_3, тобто за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №461/1469/13-к, у якому потерпілою було предявлено до обвинуваченої цивільний позов.

За наведеного суд вважає, що позивачкою не доведено причинно-наслідковий звязок між актом надання та оплати правової допомоги від 15.04.2015р. та квитанціями від 24.05.2016р. та від 01.06.2016р. на суму 19500 грн.

Також позивачкою долучено до матеріалів справи проїзні документи на імя ОСОБА_1, згідно яких вона виїжджала з м.Львова до м.Хмельницького 01.05.2013р., 03.09.2013р., 19.09.2013р., 15.10.2013р., 28.10.2013р., 15.04.2015р., 27.04.2016р., з м.Хмельницького до м.Львова 14.05.2013р., 25.05.2013р., 16.09.2013р., 23.09.2013р., 10.10.2013р., 29.10.2013р., 25.04.2014р., 17.04.2015р., 06.05.2016р. та з м. Львова до м. Києва 16.07.2015 року і з м. Києва до м. Львова 17.07.2015р., а також долучено два проїзних документи на імя ОСОБА_4 та проїзний документ на імя ОСОБА_5 /а.с.140-152/.

Як зазначила в судовому засіданні позивачка, вона не працює і під час розгляду кримінального провадження до листопада 2013р. здійснювала догляд за своїми престарілими батьками, які проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1, і несла витрати, повязані з прибуттям у судові засідання з м.Львова до м.Хмельницького і в зворотньому напрямку.

Між тим, позивачкою, яка зареєстрована і проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, не надано суду належних доказів на підтвердження того, що вона у звязку з доглядом своїх батьків протягом судового розгляду кримінального провадження до листопада 2013р. проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, а відтак покликання позивачки на те, що вона понесла збитки у вигляді витрат, повязаних із прибуттям до місця судового провадження, добових витрат: витрат на харчування в дорозі, проїзд міським транспортом, інші життєві потреби, суд вважає необґрунтованими.

Також, позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що вона понесла збитки у вигляді витрат в розмірі 1000 грн., повязаних із відривом від звичайних занять, її участю в судових засіданнях та необхідністю домовлятися із сусідами, щоб вони за відповідну плату у відсутність ОСОБА_1 допомагали її батькам, а також не надано суду належних доказів, який би свідчив, що вона понесла витрати повязані із забезпеченням доказів для виготовлення ксерокопій саме в процесі кримінального провадження на суму 500 грн.

З матеріалів цивільної справи №462/3425/15-ц вбачається, що ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування 921 грн. матеріальної та 10000 грн. моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, а також процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн., витрати, повязані із прибуттям до місця судового засідання в сумі 2300 грн., добові в сумі 1000 грн., компенсацію за відрив від звичайних занять в сумі 3500 грн., витрати, повязані із забезпеченням доказів в сумі 350 грн. ОСОБА_6 змісту позовної заяви вбачається, що вказані процесуальні витрати понесені позивачкою у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Ухвалою Залізничного районного суд м.Львова від 19.05.2015 р., яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22.09.2015р., відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення в частині стягнення витрат на правову допомогу у сумі 15000 грн., витрат, повязаних із прибуттям до місця судового засідання в сумі 2300 грн., добових в сумі 1000 грн., компенсації за відкрив від звичайних занять в сумі 3500 грн., витрат, повязаних із забезпеченням доказів в сумі 350 грн.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд виходив з того, що вищезазначені вимоги позивачки мають бути вирішені у відповідності до глави 8 КПК України, оскільки є процесуальними витратами на забезпечення кримінального провадження, а тому вимоги позивача в частині витрат, понесених під час розгляду кримінального провадження, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02.03.2016р., яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11.04.2016р. залишено без змін, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2І про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000 (чотири тисячі) гривень моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

Як вбачається з даного рішення, суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що не підлягають до задоволення вимоги про відшкодування судових витрат в розмірі 14720 грн., витрат з відривом від звичайних занять 500 грн., витрат на виготовлення документів 272 грн., оскільки ОСОБА_1 не надала суду жодного доказу, який би свідчив, що вона фактично понесла зазначені витрати у звязку з розглядом даної цивільної справи.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2016р., яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.04.2017р. залишено без змін, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, завданої при вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається з ухвали Апеляційного суду Львівської області від 10.04.2017р., відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу суду від 26 грудня 2016 р., суд зазначив, що докази щодо оплати послуг ОСОБА_3 по наданню правової допомоги саме у даній справі, а саме чеки ПАТ КБ „Приватбанк на суму 10000 грн. та 9500 грн. від 24.05.2016р. та 01.06.2016р. та дублікати квитанцій від 24.05.2016р. та 01.06.2016р. викликають сумніви у колегії суддів, оскільки ОСОБА_1 просила стягнути по даній справі витрати на правову допомогу в розмірі 14720 грн., а перерахувала на імя ОСОБА_3, згідно з чеками та дублікатами, 19500 грн., не зазначивши на виконання якого саме договору нею перераховані кошти. Що стосується акту надання та оплати правової допомоги від 15.04.2015р., то такий стосується кримінальної справи, а відтак не міг братись до уваги при розгляді заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. ОСОБА_1 під час розгляду справи судом першої інстанції та при ухваленні рішення суду від 02.03.2016р. доказів на підтвердження понесених судових витрат не надавала, при цьому долучені чеки про перерахування ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_3 коштів на 10000 грн. і 9500 грн свідчать про перерахування цих коштів відповідно 24.05.2016р. та 01.06.2016р., тобто після ухвалення судом рішення від 02.03.2016р.

Поняття збитків визначено ст. 22 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов'язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

Захист порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод та інтересів здійснюється судом.

За змістом ст.ст.124, 368 та 474 КПК України, питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого процесуальних витрат суд вирішує при постановленні обвинувального вироку.

Разом з тим, ст.126 КПК України передбачено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою. Сторони кримінального провадження мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрата, якщо це стосується їхніх інтересів.

Ухвалою Галицького районного суд м.Львова від 04.03.2016р., яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.06.2016р., відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення процесуальних витрат із ОСОБА_2, понесених при розгляді кримінального провадження.

В своїх ухвалі Апеляційний суд Львівської області зазначив, що потерпіла ОСОБА_1 у своїх заявах про уточнення і збільшення цивільного позову та стягнення збитків ставила перед судом питання про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 на її користь процесуальних витрат, повязаних із проїздом до суду, добових витрат, компенсації за відрив від звичайних занять та витрат, повязаних із наданням правової допомоги адвокатом, проте судом при закритті кримінального провадження по обвинуваченні ОСОБА_2 за ч.1 ст.125 КК України питання про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_1 понесених нею процесуальних витрат суд не вирішив. Ухвалу Галицького районного суду м.Львова у передбачений законом строк ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржила.

Таким чином, витрати повязані із проїздом до суду, добові витрати, компенсації за відрив від звичайних занять та витрати повязані із наданням правової допомоги адвокатом у кримінальному провадженні є судовими витратами і їх відшкодування вирішується судом лише в порядку, визначеному нормами кримінально-процесуального закону.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду, витрати з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій необхідних для розгляду справи входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи, проте порядок їх стягнення визначений у ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що питання про стягнення понесених витрат вирішується судом при ухваленні судового рішення і не може бути предметом окремого судового позову.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, та є судовими витратами. Суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині. (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК).

Стаття 88 ЦПК України передбачає, що відшкодуванню підлягають лише витрати на правову допомогу, що надається стороні в процесі розгляду цивільної справи.

Отже, за правилами цивільного судочинства витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, відносяться до судових витрат і питання про стягнення понесених витрат на правову допомогу, а також інших витрат вирішується судом при ухваленні судового рішення. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законом і вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Суд зазначає, що надання правової допомоги та понесення судових витрат, в тому числі витрати сторін пов"язані з явкою до суду, витрати з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій необхідних для розгляду справи, не є шкодою чи збитками в загальному розумінні ст.ст.22, 1166, ЦК, і не входять до складу ціни позову та не можуть стягуватися як збитки, так як по своїй правовій природі є нічим іншим як витрати, пов?язані з розглядом справи в судах.

З огляду на викладене та з урахуванням того, що ОСОБА_1 обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, суд не вбачає підстав для задоволення її позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішенням.

Суддя: