Провадження № 2/243/4152/2017
Справа № 243/9013/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві Малиновській І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу квартири належить квартира № 61 в будинку № 9 розташованому по вулиці Ярослава Мудрого у місті Словянську Донецької області. Вказана квартира була придбана у відповідачки ОСОБА_2, яка після продажу квартири виселилась, однак з реєстрації не знялась. Крім того, у вказаному житловому приміщенні продовжують бути зареєстрованими також члени сімї відповідачки ОСОБА_2 відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Після продажу квартири 13 липня 2017 року, відповідачі у вказаному житловому приміщенні не проживають, їх речі за вказаною адресою відсутні. У звязку із тим, що відповідачі до теперішнього часу не виявили бажання добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою, вона була змушена звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою № 61 в будинку № 9 розташованому по вул. Ярослава Мудрого м. Словянська Донецької області.

Позивачка ОСОБА_5, та її представник ОСОБА_6, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 22 вересня 2017 року, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявились, подали до суду заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, судове засідання не зявились, подали до суду зави з проханням розгляд справи проводити в їх відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним норми чинного законодавства.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що 13 липня 2017 року між позивачкою ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_2В був укладений договір купівлі продажу квартири. Відповідно до вказаного договору, позивачка придбала квартиру під номером 61, що розташована у житловому будинку № 9 по вулиці Ярослава Мудрого в м. Словянську Донецької області (договір купівлі-продажу квартири від 13 липня 2017 року посвідчений приватним нотаріусом Словянського міськрайонного нотаріального округу ОСОБА_7 за № 3450 (а.с. 4-5,5 з.б.), що також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №91944350 (а.с. 6).

Після укладення договору купівлі продажу відповідачка та члени її сімї з реєстрації у вказаному житловому приміщенні не знялися і до теперішнього часу значаться зареєстрованими за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою комунального підприємства «ЖЕК № 1» № 751 від 15 липня 2017 року (а.с. 7).

Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачами позову суд не вбачає.

У звязку із цим, суд відповідно до ст. 61 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідачі визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно із ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно із п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Так, відповідачами на адресу суду було подано заяви, зі змісту яких видно, що вони позов ОСОБА_5 визнають та не заперечують проти його задоволення.

Суд приймає до уваги такі заяву відповідачів у звязку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ч.1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником житлового будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом.

За ч. 4 ст. 156 ЖК збереження такого права користування житлом існує лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.

Аналізуючи фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є колишнім власником спірної квартири та не є членом сімї дійсного власника. Договірні відносини позивачки як нового власника квартири з відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 щодо винаймання спірного житла відсутні. Тому слід вважати, що у зв'язку із припиненням права власності на квартиру ОСОБА_2 у звязку із її продажем, відповідачі по справі втратили і право користування цим житловим приміщенням.

Відповідачі не проживають в спірному житловому приміщенні і добровільно знятися з реєстрації в ньому не бажають. Реєстрація ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартирі № 61, що розташована у житловому будинку № 9 по вулиці Ярослава Мудрого в м. Словянську Донецької області, створює перешкоди у реалізації позивачкою права користування та розпоряджання своїм майном як власником.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, у звязку із тим, що право власності на вказану квартиру належить позивачці, а відповідачі при відчуженні вказаного майна, відповідно, втратили і право користування вказаним житловим приміщенням.

Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом даної цивільної справи.

На підставі наведеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 15, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 61 в будинку № 9 розташованому по вулиці Ярослава Мудрого м. Словянська Донецької області.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_8