АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Болотова Є.,Поліщук Н.В.

при секретарі - Пащенко О.П.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальність "Будсервісматеріали" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВ "Будсервісматеріали" про визнання договору недійсним та стягнення коштів

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 3 серпня 2017 року ,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2017 року ТОВ "Будсервісматеріали" звернулося до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовувало тим, що 9 грудня 2015 року що між товариством та ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг ОСОБА_2, як власнику машиномісць НОМЕР_1, НОМЕР_2 в підземній автостоянці по АДРЕСА_1. За умовами договору розмір щомісячної плати за надання послуг за одне машиномісце становить 340 грн. При укладенні договору сторони дійшли згоди, що його умови розповсюджуються на правовідносини, які виникли між сторонами з 09.09.2013, у зв'язку з чим позивач здійснив нарахування за спожиті відповідачем послуги за період з 09.09.2013 по 31.12.2015 в сумі 18 858,66 грн. Проте, відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості в сумі 22 258,66 грн. На вказану суму відповідно до п. 5.3. договору нараховано штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожен місяць прострочення, що становить 20 558,66 грн. Також відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на підставі ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, що становить 1 339,74 грн.

Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив остаточно стягнути заборгованість за надані послуги в сумі 18 178,66 грн., неустойку у вигляді штрафу в сумі 28 510,12 грн. та інфляційну складову в сумі 2 911,03 грн., а всього - 49 599,82 грн.

У квітні 2017 р. ОСОБА_2 пред'явив до ТОВ «Будсервісматеріали» позов про визнання договору про надання послуг недійсним з підстав недодержання при його укладенні вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та стягнення коштів, сплачених за недійсним договором, в сумі 11 560 грн.

На обгрунтування позову зазначав, що договір про надання послуг не відповідає його внутрішній волі і містить несправедливі умови та істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що полягає у застосуванні авансової системи оплати послуг, застосуванні до споживача за одне і те ж порушення одночасно двох штрафних санкцій - пені та штрафу, звуження обов'язків виконавця та виключення відповідальності за невиконання або неналежне виконання обов'язків.

Ухвалою суду від 1.06.17 позови ТОВ "Будсервісматеріали" та ОСОБА_2 об'єднані в одне провадження.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 3 серпня 2017 року позов ТОВ "Будсервісматеріали" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Будсервісматеріали" заборгованість за договором про надання послуг в сумі 18 178,66 грн.,штраф 9 089,33 грн., інфляційні втрати 2 91,03 грн. та судові витрати в сумі 976 грн., а всього - 31 155,02 грн.

В задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2,через свого представника подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_2 та про відмову в задоволені позову ТОВ "Будсервісматеріали".

На обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема,що висновки суду про задоволення позовних вимог ТОВ"Будсервісматеріали" не відповідають обставинам справи та не грунтуються на доказах про надання товариством послуг та наявності у ОСОБА_2 дебіторської заборгованості. Судом не надано належної оцінки розрахунку товариства щодо заборгованості,оскільки ці розрахунки ніякими документальними доказами,а саме рахунками-фактури,актами про надання послуг та інше, не підтверджуються. Суд безпідставно,без належного дослідження та належної правової оцінки дійшов висновку про існування правовідносин між сторонами з 9.09.13 по 31.12.15 року на підставі п.7 договору,але ніяких договірних відносин не існувало і доказів цьому товариством також не надано, в той час,як в судовому засіданні 1.06.1 року представник товариства підтвердив відсутність відносин між сторонами за вказаний період часу та направлень на адресу ОСОБА_2 документів про введення паркомісць в експлуатацію та прийняття їх на баланс,про що свідчить технічний запис судового засідання. Деякі докази, зокрема,додаткова угода з Київенерго від 2008 року про надання електроенергії,взагалі не є належним,оскільки її неможливо ідентифікувати. Поза увагою суду залишились також доводи про те, що у ОСОБА_2 відсутня перепустка для в'їзду на територію автопаркінгу,а в товаристві,щонайменше, відсутні журнали щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів,касова книга,книжки квитанцій та інші документи згідно до Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках.

Судом до спірних правовідносин не застосовано ЗУ "Про захист прав споживачів", ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою КМУ №115 від 22.01.1996 року та безпідставно відкинуто доводи ОСОБА_2 щодо несправедливих умов договору від 9 грудня 2015 року,порушення принципу рівності сторін договору,а також відсутності документів які підтверджують виконання договору, що на думку представника ОСОБА_2, з урахуванням фактичних обставин справи є підставою для задоволення вимог про визнання договору про надання послуг від 9 грудня 2015 року недійсним.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представник ТОВ "Будсервісматеріали" проти апеляційної скарги заперечував та просив її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства .

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої та п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 є власником двох машиномісць - НОМЕР_1 та НОМЕР_2, площею 15,60 кв.м. кожне, розташованих в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвами про право власності від 03.03.2012 (а.с. 6, 7).

09.12.2015 між ОСОБА_2 (власником) та ТОВ «Будсервісматеріали» (виконавцем) укладено договір про надання послуг № 09-12-36, 40-В/Ср12, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався надавати послуги по утриманню будівлі і споруд, по забезпеченню пропускного режиму до паркінгу та здійснення функцій управління, а власник зобов'язався оплачувати надані йому послуги в порядку та на умовах, визначених договором (а.с. 8-9).

Згідно з умовами, визначеними у пункті 4.8 договору, розмір щомісячної плати за надання послуг становить 340 грн., а за два машиномісця - 680 грн.

Договором передбачено застосування авансової системи оплати послуг, тобто внесення плати за послуги щомісяця наперед (пункти 4.1,- 4.4. договору).

За пунктом 7.1 договору сторони домовилися, що його умови розповсюджуються на відносини по наданню зазначених в договорі послуг, які виникли між сторонами з 09.09.2013.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволені позову про визнання зазначеного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір містить усі істотні умови, визначені законом і підписавши його ОСОБА_2 засвідчив, що всі умови договору йому зрозумілі,договір є збалансованим та справедливими по відношенню до нього. При цьому суд вважав, що відповідно до частин 2,3 ст.6 ЦК України сторони можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів,колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду та вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визнання договору про надання послуг укладеного сторонами 9 грудня 2015 року, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги, про законодавчі обмеження щодо застосування авансової системи оплати послуг на час укладення договору були предметом оцінки суду першої інстанції і колегія суддів погоджується з тим, що таких обмежень не існувало, а визначена пунктом 5.5. черговість погашення вимог за договором відповідає припису статті 534 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2.в своїх вимогах не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про неправомірні дії позивача чи третіх осіб, які могли вплинути на його внутрішню волю укласти оспорюваний договір та не надав цьому відповідних доказів.

В той час колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ТОВ "Будсервісматеріали" та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за надання йому комплексу послуг по утриманню машиномісць за період з 9 рудня 2013 року по 31 грудня 2015 року, з огляду на таке.

Так судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору про надання послуг між ОСОБА_2 та ТОВ «Будсервісматеріали» виникли зобов'язальні відносини і всупереч доводам ОСОБА_2 договір містить чітку вказівку на те, що його умови розповсюджуються на відносини, які виникли до укладення договору, і це положення договору не суперечить закону і відповідає приписам частини 3 статті 631 ЦК України,також положення договору про право виконавця вимагати сплату пені та штрафу в разі неналежного виконання власником грошових зобов'язань за договором узгоджується з вимогами статей 546, 547, 549 ЦК України. Вартість послуг (ціна) та строки оплати послуг також чітко визначені договором.

На виконання умов договору та Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою КМУ №115 від 2.01.1996,суд послався на те, що товариством укладено договори з постачальниками електроенергії, води, комунальними службами та на те, що в підземній автостоянці здійснюється пропускний режим, стоянка забезпечена охороною та в ній проводиться прибирання території (а.с. 10, 109-120, 121, 122-126, 127-130, 131, 132-134, 135).

Суд вважав,що наведене є доказом виконання позивачем договірних зобов'язань, в той час як ОСОБА_2 свої договірні зобов'язання належним чином не виконуються. Проте, такі висновки суду зроблено без належного з'ясування обставин,що мають значення для правильного вирішення справи та належної правової оцінки наданим ТОВ "Будсервісматеріали" доказів отримання ОСОБА_2 фактичних послуг щодо утримання його паркомісць з 9.09.2013 по 31.12.15 р.

Так, додаткова угода від 01.10.2008 року до договору від 28.11.2003 року № 3315177 (о/р НОМЕР_3), додаток 4-А та акти прийняття-передавання товарної продукції та договір №06-ТО по наданню послуг з технічного обслуговування від 1.09.12р.,протокол до нього та акти здачі-прийняття робіт, на що як на належний доказ посилається суд в своєму рішенні,не ідентифіковані, зазначені договори укладались задовго до укладання договору укладеного між сторонами. З їх змісту не можливо встановити, зокрема, чи дійсно на підставі цих доказів ОСОБА_2 отримував зазначені в договорах послуги. А з урахуванням того, що товариством не надано доказів того,що ці послуги надавались після введення підземної автостоянки в експлуатацію ці докази взагалі не можливо визнати належними відповідно до ст.58 ЦПК, тобто такими що містять інформацію щодо предмету доказування,а саме безпосередньо надання послуг та часу їх надання.

Висновок суду, що ОСОБА_2за спірний період надавались також послуги з водопостачання,охорони та прибирання території взагалі не узгоджуються з матеріалами справи. З розрахункових відомостей заробітної плати за серпень-жовтень 2013 року та за серпень, листопад 2014 року також не можливо встановити як ці докази стосуються предмету доказування.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про отримання ОСОБА_2 цих та інших послуг ТОВ "Будсервісматеріали" не надано.

За таких обставин зробити висновок, що саме з 9 вересня 2013 року по 31 грудня 2015 року товариство надавало, а ОСОБА_2 отримував будь-які послуги передбачені договором,а саме: послуги по забезпеченню пропускного режиму ( в тому числі з використанням систем контролю та управління доступом) до паркінгу та здійснення функцій управління не є можливим

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. І ст.19 «Про житлово-комунальні послуги» передбачено відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг виключно на договірних засадах і власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Відповідно до п. 8 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов'язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги).

Відповідно до Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою КМУ №115 від 22.01.1996, на автостоянці повинні вестися, зокрема, журнал обліку транспортних засобів довготермінового зберігання, журнал обліку транспортних засобів тимчасового зберігання,журнал обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів, касова книга та книжки квитанцій, а працівники автостоянки зобов'язані надавати послуги з дотриманням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» знати і виконувати ці Правила.

На порушення зазначених вимог позивачем не надано,а судом не встановлено надання відповідачу послуг по утриманню машиномісць за період з 9 вересня 2013 по 31 грудня 2015 року,з огляду на що підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Будсервісматеріали" не вбачається.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:неповне з‛ясування судом обставин, що мають значення для справи;недоведеність обставин,що мають значення для справи,які суд вважав встановленими;недоведеність висновків суду обставинам справи;порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,309,313- 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 3 серпня 2017 року, в частині задоволення позовних вимог ТОВ "Будсервісматеріали" скасувати та ухвалити в цій частині, нове рішення про відмову ТОВ "Будсервісмтиеріали" в задоволені позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В решті рішення суду залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів, з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: