Справа № 344/6012/17
Провадження № 22-ц/779/1521/2017
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Девляшевський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року ОСОБА_1 пред'явила до ОСОБА_3 вищезазначений позов, мотивуючи його тим, що відповідач, який являється її бувшим чоловіком, відмовляється виселятися та наполягає на виплаті йому половини вартості квартири АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що вищезазначена квартира належить лише їй на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності та свідоцтвом про право на спадщину, просила визнати за нею право особистою приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, а також стягнути витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що її право власності ніким не порушено та не оспорюється, оскільки відповідач заперечує таке право. Зокрема, зазначає апелянт, відповідач наполягає на оплаті половини вартості спірної квартири, відмовляється виселятися та стверджує, що дана квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому, зазначає ОСОБА_1, такі ж пояснення були надані відповідачем ОСОБА_3 під час розгляду справи про визнання його таким, що втратив право користування даною квартирою та виселення. Крім того, апелянт звертає увагу суду, що розгляд даної справи відбувся в загальному порядку, замість заочного, оскільки відповідач не брав участі у розгляді даної справи у зв'язку з перебуванням на лікуванні. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоч судове повідомлення йому було направлено у встановленому законом порядку завчасно. Про зміну свого місця проживання або перебування під час провадження в справі ОСОБА_3 суд не повідомляв. Отже, згідно ч.2 ст.77 ЦПК України надіслане судове повідомлення вважається відповідачу врученим. Таким чином, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу з вищенаведених підстав підтримала.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до висновку, що право приватної власності ОСОБА_1 на спірну квартиру ніким не порушено та не оспорено, а тому підстав для задоволення її позову немає. З зазначеними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів на підставі такого.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 2001 року належала позивачу ОСОБА_1 та її батьку ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності в рівних долях (а.с.13). Після смерті батька, ОСОБА_1 успадкувала належну батькові 1/2 частку спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.02.2017 року (а.с.14).

Колегія суддів зауважує, що зазначені свідоцтва про право спільної сумісної власності від 12 січня 2001 року та свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.02.2017 року в судовому порядку недійсними не визнавались. А тому, з наведених обставин випливає, що спірна квартира АДРЕСА_1 перебуває у власності виключно позивача ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Зміст зазначених у ст.15 ЦК України підстав для захисту не розкривається, але він відображений у відповідних нормах ЦК України, що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин. Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, в: протиправному позбавленні права власності чи його обмеження (ст.321 ЦК України); безпідставному заволодінні особою майном іншої особи - власника (ст.387 ЦК України); створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК).

В даному ж випадку відповідачем не вчинено ніяких дій, які б давали підставу вважати, що ним порушено право власності або право користування згаданою вище квартирою, належною на праві приватної власності ОСОБА_1 Колегія суддів також констатує, що ОСОБА_3 не заперечив в суді у встановленому законом порядку суб'єктивне цивільне право позивача. Тому немає підстав вважати, що ОСОБА_1 необхідний судовий захист її прав чи законних інтересів.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в даній справі ухвалено з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 05 липня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк