Справа № 373/851/17 Головуючий у І інстанції Рева О. І.
Провадження № 22-ц/780/4620/17 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 46 12.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

12 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Олійника В.І., Сушко Л.П.,

та секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр України» на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр України» до Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ДСП «ГСЦ України» звернулося до суду із вищевказаним позовом.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2017 року було відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись із цією ухвалою, представник ДСП «ГСЦ України» подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до п.3, ч.1, ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд цієї справи не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, тому підстав для відкриття провадження у справі немає.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що травні 2017 року ДСП «ГСЦ України» звернулося до суду із позовом до Переяслав-Хмельницької РДА про визнання незаконними та скасування розпоряджень (а. с. 3).

При цьому, обґрунтовуючи позов, зазначало, що оскаржуваним розпорядженням Переяслав-Хмельницької РДА було передано у власність громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельні ділянки, що, на його думку, належать ДСП «ГСЦ України».

Таким чином, спірні правовідносини стосуються виникнення та припинення речових прав на землю як фізичних осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3, так і ДСП «ГСК України».

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2017 року було відмовлено у відкритті провадження у справі (а. с. 7).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 липня 2017 року вищевказану ухвалу місцевого суду було скасовано та передано питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 56-60).

Проте, оскаржуваною ухвалою місцевого суду 08 серпня 2017 року повторно було відмовлено у відкритті провадження у справі (а. с. 64-67).

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦПК України, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним, критерії відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), та суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно зі ст. ст. 13 і 14 Конституції України, ст. ст. 177,181,324 ЦК України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Відповідно до п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 встановлено, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення ст.11 ЦК України, ст.ст.78,116,122 ЗК України, Верховний Суд України дійшов до висновку, що в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин, відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права. За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю. Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16,21,393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однієї зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею, крім спорів, передбачених ч. 1 ст.16 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства, про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктивного складу їх учасників.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові №6-2510цс15 від 16 грудня 2015 року, рішення органу місцевого самоврядування або органу державної влади у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за п.10 частини другої статті 16 ЦК України та повинна пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.

Однак, суд першої інстанції вказані норми права не врахував і, не дивлячись на те, що позовні вимоги ДСП «ГСЦ України» стосуються оскарження розпорядження органу влади, з яким пов'язується набуття та припинення речових прав на землю як фізичних осіб, так і юридичної особи, безпідставно відмовив позивачу у відкритті провадження у справі, не виконавши при цьому вимоги ухвали Апеляційного суду Київської області від 12 липня 2017 року.

Вищенаведене дає підстави для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог ст. ст. 109, 121 ЦПК України , у зв'язку з чим ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з передачею питання про відкриття провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр України» задовольнити.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2017 року скасувати та передати питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: