Справа № 263/6117/17
Провадження № 4-с/263/52/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Скрипниченко Т.І.,

при секретарі Диміч Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Приморського відідлу државної виконавчої служби м.Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області ОСОБА_2, боржник ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2017 року ОСОБА_1звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця. В обґрунтування поданої скарги посилався на те, що постановою державного виконавця від 12.10.2016 року було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження на все рухоме та нерухоме майно у звязку з виниклою заборгованістю зі сплати аліментів за рішенням суду. Заборгованість зі сплати аліментів була погашена, що підтверджується довідкою державного виконавця. Однак державний виконавець арешт з майна не зняв, у звязку з чим звернувся зі скаргою на дії державного виконавця. 16.05.2017 отримав відповідь з виконавчої служби, що арешт та заборона на відчуження на все рухоме та нерухоме майно знята не буде у звязку з тим, що проти цього заперечує стягував. Посилаючись на ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя ГУ ТУ юстиції в Донецькій області ОСОБА_4, відносно відмови у знятті арешту та скасування арешту та заборони відчуження з усього рухомого та нерухомого майна, належного ОСОБА_1, зобовязати державного виконавця скасувати постанову від 12.10.2016 року про накладення арешту та заборони на відчуження на все рухоме та нерухоме майно та зобовязати державного виконавця зняти арешт та скасувати заборону на відчуження з належного ОСОБА_1 майна, а саме квартири розташованої АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд скарги за його відсутність, скаргу підтримує.

Представник скаржника адвокат ОСОБА_5 в судовму засіданні вимоги скарги підтримала, просила задовольнити, зазначивши, що вимогами законодавства не передбачено накладення арешту з метою майбутнього виконання рішення суду, на цей час заборгованість по аліментах сплачена у повному обсязі, поточний платіж сплачено, заборгованість відсутня, тому відсутні підстави для арешту майна боржника.

ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення скарги, зазначила, що у разі зняття арешту з майна, виконання рішення у майбутньому залишиться без забезпечення та ускладниця, дійсно заборгованість на цей час відсутня, оскільки боржник злякавшись кримінальної відповідальності погасив заборгованість .

В судове засідання представник Приморського відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області у судове не з'явився, надавши заяву про розгляд скарги ОСОБА_1 у їх відсутність, прийнявши рішення на розсуд суду.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подана ОСОБА_1 скарга підлягає чатковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

На підставі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З відповіді Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області від 16.05.2017 року 9/52601048/5045 вбачається, що 30.09.2016 від Шевченківського ВДВС м.Київ ГТУЮ у місті Києві надійшов на виконання виконавчий лист 263/5256 від 10.05.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі ? частини щомісячно на її утримання, починаючи з 26.04.2016 та до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 29.12.2016 року. У той же день державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Так як у матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які підтверджуючи документи про сплату аліментів 04.10.2016 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно квитанції наданої боржником борг по вищезазначеному виконавчому документу сплачено в повному обсязі. 05.04.2017 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження згідно п.9 ч.1 ст.ст. 39, 40 та надіслано до суду який його видав. 04.10.2016 від Шевченківського ВДВС м.Київ ГТУЮ у місті Києві надійшов на виконання виконавчий лист 263/5256 від 10.05.2016 від 10.05.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі ? частини щомісячно на утримання сина ОСОБА_7 29.112.2013 р.н. починаючи з 26.04.2016 та до повноліття дитини. У той же день державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 22.02.2017 надійшла заява від стягувача з проханням не знімати арешт з нерухомого майна навіть у разі сплати боргу, у звязку з тим, що дитина не досягла повноліття. Згідно наданих квитанцій на 01.05.2017 борг по виконавчому документу відсутній. Згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий при погашенні заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. У матеріалах справи є заява стягувача в якій вона просить не знімати арешт з майна боржника, так як вона не вбачає іншого способу для забезпечення виконання боржником рішення суду.

У листі Приморського відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя ГУТУЮ у Донецькій області від 27.04.2017 9/52601048 зазначено, що на виконанні знаходиться виконавчий лист №263/5256 від 10.05.2016 виданого Жовтневим судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі ? частини на утримання ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 починаючи з 26.04.2016 та до повноліття дитини. Згідно квитанцій наданих до Приморського ВДВС м.Маріуполь, на 01.05.2017 борг по виконавчому документу відсутній.

Згідно із ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 5 жовтня 2016 року) у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника.

Згідно ч.2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» » (в редакції до 5 жовтня 2016 року) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 5 жовтня 2016 року) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

На підставі ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

За ст. 319 ЦК України здійснення права власності, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З урахуванням обставин, встановлених в судовому засіданні, суд вважає доведеним, що на усе нерухоме майно ОСОБА_9 було накладено арешт державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_10 на підставі постанови від 12.10.2016 року та оголошення заборони на його відчуження.

Натомість, оскільки судом було встановлено, що заборгованість у ОСОБА_1 перед стягувачем на теперішній час відсутня зі сплати аліментів, то це свідчить про відсутність подальшої необхідності у забезпеченні примусового виконання судового рішення про стягнення боргу з ОСОБА_1 через накладення на усе майно боржника арешту, при цьому суд звертає увагу, що стягнення мають періодичний характер. Однак суд відмовляє у задоволенні скарги в частині визнання дій старшого державного виконавця неправомірними, оскільки не доведено скаржником, що державний виконавець на час винесенні постанови про накладення арешту на усе нерухоме майно діяв поза межами Закону України «Про виконавче провадження» за відсутністю підстав накладення арешту для забезпечення виконання рішення суду, також суд відмовляє у задоволенні вимоги щодо зобовязання старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 скасувати постанову від 12.10.2016 року про накладення арешту та заборони на відчуження на все рухоме та нерухоме Майно ОСОБА_1, оскільки не доведено що постанову винесено з порушенням вимог закону.

Відповідно до ч.2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Таким чином суд вважає можливим зняття арешту з усього майна ОСОБА_1, який був накладений постановою державного виконавця від 12.10.2016 року.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 383-389 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Приморського відідлу државної виконавчої служби м.Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області ОСОБА_2, боржник ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Зобов'язати державного виконавця Приморського відідлу државної виконавчої служби м.Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області ОСОБА_2, зняти арешт, накладений постановою від 12.10.2016 року державного виконавця Приморського ВДВС м.Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_10, в рамках виконавчого провадження №52430173 з усього нерухомого майна та заборони на відчуження, яке належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), номер запису про обтяження 16867023.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом п,яти днів з дня отримання її копії.

Суддя