Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану міського управління юстиції в Миколаївській області про встановлення факту батьківства та визнання права власності в порядку спадкування і зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом у якому за уточненими вимогами просить встановити факт, що вона є донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 2-3а, т.2 а.с. 205).

Вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4, який проживав в АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про народження її батьком записаний ОСОБА_5 за згодою її матері, проте біологічним батьком є ОСОБА_4, з яким її мати в шлюбі не перебувала та повідомила про батька ОСОБА_4 у 16 років.

З того часу вона стала спілкуватися з ОСОБА_4, який визнавав своє батьківство та вважав її своєю донькою.

З 2009 року вона почала проживати разом з батьком ОСОБА_4 однією сім'єю в його квартирі та навчалась в Київському технологічному університеті технологій та дизайну, де працював ОСОБА_4

Позивач зазначає, що ОСОБА_4 мав намір оформити спадщину на неї, але не встиг. Після смерті батька його колишні дружини - матері відповідачів забрали всі документи померлого, ключі від квартири, змінили замки та вигнали її з квартири, де залишились її особисті речі.

Доступу до квартири вона не має, з приводу чого зверталась до правоохоронних органів.

Від різних шлюбів у ОСОБА_4 є ще діти - відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які з нею не спілкуються.

Таким чином спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_4 є вона та відповідачі, кожен з яких має право на 1/3 частину спадкового майна.

Під час розгляду справи відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був поданий зустрічний позов до ОСОБА_1, у якому просять визнати за кожним із них право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом (т. 1, а. с. 66-72).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.12.2014 року, яка занесена до журналу судового засідання, зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (т. 1, а. с. 102-105).

Зустрічний позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_4.

Після його смерті залишилась спадщина, яка складається зокрема з квартири АДРЕСА_1.

Позивачі за зустрічним позовом подали заяви на прийняття спадщини. На момент смерті ОСОБА_4 одружений не був та мешкав сам у вказаній квартирі, заповіту не складав. Жодних інших спадкоємців першої черги, які б могли претендувати на спадщину у спадкодавця не має.

Проте, оригінал правовстановлюючого документу на квартиру у спадкоємців відсутній, тому 12.11.2014 року нотаріусом позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Тим часом, свої спадкові права на квартиру пред'явила ОСОБА_1, яка вважає себе спадкоємицею першої черги за законом.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнають позовних вимог ОСОБА_1, оскільки ніхто не чув від спадкодавця про те, що у нього є донька, жодних документів на підтвердження свого споріднення з померлим ОСОБА_1 не надала.

За життя ОСОБА_4 ніколи про ОСОБА_1 не згадував та нічого не казав своїм близьким, що в нього є позашлюбна донька.

Позивачі не можуть реалізувати своє право власності, що виникає на підставі спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1, в зв'язку з чим вимушені звернутися до суду з цим позовом.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник ОСОБА_6 підтримали заявлені вимоги та викладені у позові обставини.

Позивач додатково пояснила, що в червні 2007 року коли вона поступала до університету їй мати сказала, що у неї є інший батько - ОСОБА_4 Спочатку вона жила в гуртожитку, з осені 2009 року стала мешкати з батьком у його квартирі. Батько до неї добре ставився, визнавав за доньку. У подальшому вона почала жити окремо, але щодня приїжджала до ОСОБА_4 У 2009 р. з батьком їздили в м. Севастополь на море в санаторій, у 2010 р. під час перебування три місяці в США допомагав їй матеріально, постійно листувались через Інтернет. ОСОБА_7 мала ключі від батькової квартири та знала про неї.

Представник відповідачів за первісним позовом, які є позивачами за зустрічним позовом ОСОБА_8 заперечувала проти вимог первісного позову та підтримала вимоги зустрічного позову, пояснила що вимоги ОСОБА_1 є безпідставні і недоведені.

Представник третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану міського управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, третя особа подала до суду заяву з проханням розглянути справу без участі їхнього представника.

Вислухавши пояснення позивача, яка є відповідачем за зустрічним позовом, її представника, представника відповідачів за первісним позовом, які є позивачами за зустрічним позовом, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 199).

За фактом смерті ОСОБА_4, який знаходився у спірній квартирі АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 Дніпровським районним управлінням ГУ МВС України в м. Києві було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005672 (т. 2, а.с. 33-98).

12.05.2014 р. до СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві надійшла заява ОСОБА_1 з проханням винести постанову для судово-медичних експертів для відібрання у померлого ОСОБА_9 зразків біологічного матеріалу для подальшого проведення експертизи ДНК з встановлення батьківства (т. 2, а.с. 54).

12.05.2014 року старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві була винесена постанова про відібрання зразків для проведення експертизи ДНК з встановлення батьківства у ОСОБА_4 (т. 2, а.с 55)

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_10, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3, її батьком зазначено ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 4), що також підтверджується записом акта про народження № 440 від 02.10.1990 р. (т.1, а.с. 55).

Судом встановлено, що на час народження позивача ОСОБА_1 її матір ОСОБА_11 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин за первісним позовом, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2014 р. у справі була призначена судово-медична генетична експертиза щодо визначення біологічного батьківства померлого ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 117, 118).

Відповідно до висновку експерта № 277 від 19.12.2014 р., складеного експертами Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що біологічне батьківство ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 складає величину не менше ніж 99,99%, таким чином батьківство практично доведене (т. 1, а.с. 139-142).

Допитана судом свідок ОСОБА_11 засвідчила, що вона є матір'ю позивача за первісним позовом. З ОСОБА_4 вона познайомилась у 1989 році коли навчалась у ВУЗі у м. Києві де ОСОБА_4 працював викладачем, він двічі розривав шлюб, вона була заміжня, проте зі своїм чоловіком ОСОБА_5 разом не жили, в зареєстрованому шлюбі з ним перебувала з 1974 року по 2006 рік. Від ОСОБА_4 вона завагітніла в м. Києві 22.10.1989 р., тоді приїжджала до нього на вихідні з м. Вознесенська де вона проживала. Лікарі їй забороняли робити аборт, а також народжувати дитину. Її чоловік ОСОБА_5 знав, що вона вагітна не від нього, перед пологами розмовляли, що вона з чоловіком розлучатися не буде і народить дитину, яку у подальшому її чоловік ніколи не ображав і її не докоряв. ОСОБА_4 через місяць після народження ОСОБА_12 приїжджав на добу до м. Вознесенська побачити доньку; коли ОСОБА_12 виповнився рік привіз подарунки, книжки, а коли виросла подарував комп'ютер, мобільний телефон. ОСОБА_4 до дитини приїжджав періодично на її прохання десь двічі на рік, також зустрічалась з ним у відрядженнях у м. Одесі, Миколаєві. На дитину на її прохання ОСОБА_4 надавав матеріальну допомогу переважно подарунками, висилав бандеролі, посилки, ліки; грошові кошти давав коли ОСОБА_12 вже навчалася в Києві. З ОСОБА_4 домовились, що донька поступатиме навчатись до ВУЗу де він працював. ОСОБА_12 про її дійсного батька ОСОБА_4 повідомила у 16 років, тоді їх познайомила в Києві. На кафедрі пояснювали, що ОСОБА_12 і ОСОБА_4 є відповідно племінниця та дядько. У 2009 році ОСОБА_12 переїхала жити до ОСОБА_4 Вона (свідок) переїхала жити в м. Київ у 2011 році коли вийшла на пенсію, мешкала у старшої доньки у орендованій квартирі на Оболоні, якій допомагала доглядати онуку. З того часу постійно спілкувались з ОСОБА_4, вели спільне господарство, він приїжджав на Оболонь в гості, з ним планували, що в селі куплять будинок, а ОСОБА_12 подарує квартиру. На момент смерті ОСОБА_4 був сам в квартирі, тоді на пару днів ОСОБА_12 переїхала до подруги, проте всі її речі були у спірній квартирі, які їм не віддали. ОСОБА_13 та ОСОБА_12 спілкувались по скайпу, позивач йому сказала про смерть батька. Перша дружина спадкодавця ОСОБА_14 говорила їй, що знає, що ОСОБА_12 проживає з ОСОБА_4, проте не знає, що це його донька. В день смерті ОСОБА_4 їй ОСОБА_14 залишила 5 000 грн. на поховання, які у подальшому на вимогу вона повернула за відрахуванням витрачених коштів на купівлю свічок.

Свідок ОСОБА_15 засвідчила, що є матір'ю ОСОБА_3. ОСОБА_4 був її чоловіком. Олексій часто ходив до свого батька, спілкувався з ним. ОСОБА_4 та його матір ніколи не говорили, що у ОСОБА_4 була якась жінка, тим більше дитина. У спадкодавця останній час була лише близька жінка з Коломиї - співробітниця з інституту. Про смерть ОСОБА_4 їй по телефону повідомила ОСОБА_14, яка сказала, що похованням хочуть займатися дві жінки, які були у ОСОБА_4 у квартирі. Коли вона з'явилася до квартири, то їй ті жінки документів на підтвердження родинних стосунків не пред'явили, тоді вона сказала їм залишити квартиру і ключі. Житло було запущене, там було брудно, не було видно жіночого догляду.

Свідок ОСОБА_14 засвідчила, що вона перша дружина ОСОБА_4, з ОСОБА_5 познайомилась в день смерті спадкодавця. З ОСОБА_4 у неї були добрі стосунки, ОСОБА_4 дав їй ключі від спірної квартири. Останні роки з ОСОБА_4 по вихідним дням ходили на прогулянки, спілкувались, він приходив до неї. У квартирі ОСОБА_4 ніхто сторонній не жив, лише одна жінка з Коломиї, яка навчалася заочно. В день смерті ОСОБА_4 їй зателефонувала якась жінка, що не можуть зайти в квартиру. Коли вона приїхала, то побачила мертвого ОСОБА_4, двох дівчат, жінку у віці та міліціонерів. ОСОБА_12 сказала, що донька, тоді вона нічого не розуміла, була шокована. Та жінка сказала, що будуть ховати ОСОБА_4, вона залишила внесок на поховання та пішла. На другий день зустрілась з ОСОБА_5 та попросила у неї ключі від квартири, які їй віддали, але у них були запасні. На столі знаходились копії документів в папці. Похованням займались вона та друга дружина ОСОБА_4

Як роз'яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. № 3, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" від 12.06.1998 року № 16, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з'ясування питань, пов'язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Як пояснила свідок з боку позивача за первісним позовом ОСОБА_11, вона до народження ОСОБА_11 ОСОБА_12 та після її народження спільно з ОСОБА_4 не проживала, мешкала у м. Вознесенську, зустрічались з ОСОБА_4 періодично, на час народження ОСОБА_12 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

Разом з тим, до пояснень вказаного свідка про те, що ОСОБА_4 визнавав себе батьком ОСОБА_1 суд відноситься критично, оскільки ОСОБА_11 є матір'ю позивача, тому являється заінтересованою особою у справі, крім того вказані свідчення не підтвердженні будь якими іншими доказами.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У зв'язку з викладеним суд не приймає до уваги вищевказаний висновок судово-медичної експертизи, так як позивачем за первісним позовом не доведено обставин спільного проживання матері позивача та ОСОБА_4 і ведення ними спільного господарства до народження дитини, або спільного виховання чи утримання ними дитини, або ж доказів, що з достовірністю підтверджують визнання ОСОБА_4 батьківства стосовно ОСОБА_11 ОСОБА_12, як передбачає ст. 53 КпШС України, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог первісного позову щодо встановлення факту батьківства.

Оскільки вимога позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 є похідною від вимоги про встановлення факту батьківства, в задоволенні якої судом відмовлено, дана позовна вимога також не підлягає задоволенню.

Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 Цивільного кодексу України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми спадкодавця ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища та свідоцтвами про народження, отже є спадкоємцями за законом першої черги відповідно ст. 1261 ЦК України (т. 1, а.с. 76-78).

Згідно копії спадкової справи за № 1/2014 до майна померлого ОСОБА_4, спадкова справа була відкрита приватним нотаріусом КМНО Забавською Н.В. на підставі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини від 16.05.2014 р. (т. 1, а.с. 191-250).

Також 20.06.2014 р. заява про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 до нотаріальної контори була подана ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 212).

Як убачається із матеріалів спадкової справи, будь які інші особи із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 до нотаріальної контори не звертались.

Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 06.10.2014р., квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВО «Київський радіозавод» 07.12.1998 р., розпорядження №760, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 21.12.1998 р. за реєстровим №1918 в реєстровій книзі д.333-148, та на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 10-ю Київською державною нотаріальною конторою 23.08.2006р. № 2н-2583, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОМН» 27.09.2006р. за реєстровим № 1918 в реєстровій книзі д. 1172-30 (т. 1, а.с. 57, 220).

З пояснень представника відповідачів, вказані правовстановлюючі документи на спірну квартиру не виявлені серед документів померлого, лише їх копії.

В матеріалах справи наявна копія свідоцтва на право власності на житло, виданого ВО «Київський радіозавод» 07.12.1998р. (т. 1, а.с. 79) та копія свідоцтва про право на спадщину, виданого Десятою Київською державною нотаріальною конторою 23.08.2006 р. за реєстровим № 2н-2583 (т.1, а.с. 80).

Відповідно ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 12.11.2014 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно (т. 1, а.с. 226).

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 12.11.2014 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно (т. 1, а.с. 231).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За викладених обставин суд вважає, що заявлені вимоги зустрічного позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід визнати право власності на спадкове майно, яким є квартира АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 в рівних долях

Відповідно ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 3 654 грн. на кожного.

Керуючись ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст. ст. 11, 15, 1216, 1217, 1218, 1223, 1258, 1261, 1267, 1296, 1297 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3; постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.1998 року № 16, ст. 49 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 10, 11, 37, 60, 61, 88, 169, 208, 212, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану міського управління юстиції в Миколаївській області про встановлення факту батьківства та визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальна площа якої становить 50,70 кв.м., житлова 29,00 кв.м., після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальна площа якої становить 50,70 кв.м., житлова 29,00 кв.м., після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя