Провадження № 22-ц/780/2806/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 46 20.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Березовенко Р.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Бучанське», третя особа Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання права та зобов'язання вчинити дії,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання права та зобов'язання вчинити дії. Заявлений позов мотивував тим, що він є ветераном Великої вітчизняної війни, інвалідом І групи Б, нагородженим наказом Президії Верховної Ради СРСР від 05 червня 1945 року за самовіданну працю, відповідачем грубо порушено його права на виділення земельної ділянки одним масивом в межах села. Просив визнати за ним право на виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки (паю) за рахунок земель колективної власності СТОВ «Бучанське» єдиним масивом в межах с. Горенка згідно чинного законодавства; зобов'язати СТОВ «Бучанське» виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку (пай) за рахунок земель колективної власності СТОВ «Бучанське» єдиним масивом в межах с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2017 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що суд розглянув справу однобічно, на підставі письмових заперечень відповідача, без його участі та участі третьої особи. Суд не врахував, що позивач як інвалід перошої групи, ветеран Великої Вітчизняної війни, нагороджений наказом Президії ВР СРСР за самовіддану працю у війні, звернувся з тим, щоб отримати свій пай в одному місці, а саме одним масивом на території с. Горенка, де він все життя проживає, а не кількома земельними ділянками, які знаходяться в різних районах, йому безпідставно було в цьому відмовлено. В своєму рішенні суд посилається на норми чинного законодавства, Конституцію України та законодавчі акти, якими регулюється вирішення земельних питань. Але при цьому суд порушує ст. 14 Конституції України, якою гарантоване право на землю. Він хоче отримати та реалізувати своє законне право на землю відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП АК «Бучанський» і в одному місці за місцем свого проживання, а не шматками в іншому населеному пункті.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права та зобов'язання вчинити дії, суд першої інстанції виходив із того, що суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування, інших органів, та не є розпорядником земель; рішення про відмову в передачі земельної ділянки єдиним масивом не приймалось, рішення щодо жеребкування позивачем не оскаржувалось.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_2 є інвалідом Великої Вітчизняної війни, нагороджений медаллю «За доблесну працю у Великій Вітчизняній війні 1941 - 1945 роки».

Рішенням Горенської селищної ради Києво-Святошинського району від 20 червня 2002 року надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту відведення земельної ділянки на підставі сертифікату на земельну частку (пай) КСП «Бучанський» та виготовлення державного акту.

ОСОБА_2 є власником 2,41 умовних кадастрових гектарів земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП Агрокомбінат «Бучанський» на підставі сертифікату, зареєстрованого 27 жовтня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 95.

Загальними зборами власників земельних сертифікатів (паїв) КСП «Бучанський» від 24 грудня 2005 року вирішено затвердити списки власників земельних сертифікатів з визначенням земельних ділянок (часток) паїв на схемі розпаювання із зазначенням номерів ділянок після «жеребкування» та власним підписом про прийняття участі в жеребкуванні.

Загальними зборами власників земельних сертифікатів (паїв) КСП «Бучанський» від 19 серпня 2006 року вирішено розподіл земельних часток (паїв) проводити з урахуванням попереднього «жеребкування», яке відбулося на загальних зборах власників земельних сертифікатів КСП АК «Бучанський» 24 грудня 2005 року (відповідно до списку).

За результатами жеребкування ОСОБА_2 отримав сім земельних ділянок по різним групам грунтів.

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування.

Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі.

Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

Таким чином, виділення земельних ділянок в натурі ст. 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» віднесено до компетенції сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації за місцем розташування земельних ділянок на підставі протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв).

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. N 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. N 973-IV «Про фермерське господарство» питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Судом першої інстанції на підставі наведених вимог закону зроблено правильний висновок про неможливість вирішення судом питання, віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування, інших органів, та не є розпорядником земель, рішення про жеребкування, прийняте на загальних зборах СТОВ «Бучанське», позивачем не оскаржувалось, а тому підстави для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права на виділення земельної ділянки єдиним масивом та зобов'язання СТОВ «Бучанське» виділити в натурі таку земельну ділянку відсутні.

В апеляційній скарзі позивач наводить доводи щодо порушення судом ст. 14 Конституції України, відповідно до якої право власності на землю гарантується, набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, однак не вказує, в чому конкретно полягають ці порушення, відтак в даній частині доводи апеляційної скарги відхиляються колегією суддів.

Колегія суддів також враховує, що ЗК України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільги для інвалідів війни щодо виділення земельних ділянок єдиним масивом не встановлені.

Позивач зазначає в апеляційній скарзі, що стороною відповідача та Горенською сільською радою не було надано доказів, чому саме він не може отримати свій пай одним масивом на території с. Горенка, разом із тим, ОСОБА_2 не заявлялося жодних вимог до Горенської сільської ради та взагалі не залучено даної особи до участі в справі як відповідача.

Разом із тим, самим позивачем не наведено належних правових підстав визнання за ним права власності на отримання земельної частки (паю) єдиним масивом, а тому доводи апеляційної скарги щодо неспростування відповідачем його вимог не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються колегією суддів.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Березовенко Р.В.

Фінагєєв В.О.