РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/305/17

Провадження № 2/700/213/17

02 червня 2017 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Яценко Г.М.,

за участю секретаря Кравець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання довіреності удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину договору купівлі продажу транспортного засобу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про визнання довіреності удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину договору купівлі продажу транспортного засобу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 грудня 2014 року позивач придбав у ОСОБА_2 автомобіль марки CITROEN BERLINGO 2005 року випуску, номер шасі №VFGJWJYB93251204, тип пасажирський В, реєстраційний номер НОМЕР_1, за 125 000 (сто двадцять пять тисяч) грн. На підтвердження чого відповідач 23 грудня 2014 року видала ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 довіреність щодо користування, експлуатації, продажу належного їй на підставі Свідоцтва про реєстрацію технічного засобу САТ 364222, виданого органом 8005, 05.10.2013 року автомобіля марки CITROEN BERLINGO 2005 року випуску, номер шасі №VFGJWJYB93251204, тип пасажирський В, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в присутності позивача та відповідача.

12 березня 2015 року даний автомобіль був переоформлений на ОСОБА_3.

08 квітня 2017 року позивач отримала лист від ОСОБА_2 про необхідність сплатити 12 000, 00 грн. податкових платежів за отримання доходу в сумі 144 404,00 грн., від продажу даного автомобіля в 2015 року, або повернути всі кошти від продажу автомобіля. Позивач вважає, що довіреність була видана відповідачем виключно з метою приховання іншого правочину, договору куплі продажу, а тому звернулася до суду з позовом про визнання довіреності видану відповідачем 23.12.2014 року удаваним правочином.

В судове засідання позивач не зв»явилася, подала заяву, в якій просить справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибула, подала письмову заяву, в якій просить справу слухати без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 довіреністю від 23.12.2014 року, виданою на імя ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та посвідченою 23 грудня 2014 року приватним нотаріусом приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5 -уповноважила позивача у справі, розпоряджатися (керувати, продавати, отримувати гроші за проданий автомобіль, знімати з обліку та ставити на облік, здавати в оренду, заставляти в банку, обмінювати і т.д.) автомобілем марки CITROEN BERLINGO 2005 року випуску, номер шасі №VFGJWJYB93251204, тип пасажирський В, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Того ж дня відповідачем власноручно було надано розписку про отримання від позивача грошей в сумі 125000 грн. за продаж автомобіля марки CITROEN BERLINGO 2005 року випуску, номер шасі №VFGJWJYB93251204, тип пасажирський В, реєстраційний номер НОМЕР_1., в якій ОСОБА_2 вказала, що продала автомобіль ОСОБА_1 та отримала зазначену суму за проданий нею автомобіль, претензій до позивача не має.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно з ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пунктом 25 Постанови Пленуму верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року розяснено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у даній справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору доручення та з'ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторонами укладено удаваний правочин, тобто такий, що вчинено для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. А саме, видана генеральна довіреність на автомобіль з правом його продажу, здачі в оренду, обміну і т.д. з метою приховання договору купівлі-продажу вказаного автомобіля. Волевиявлення сторін у даному випадку направлено на досягнення певного правового ефекту, але в той же час сторони домовились про інші правові наслідки, ніж ті, які, згідно з законом, є результатом даного волевиявлення. В даній ситуації існують два правочини: один удаваний, приховуючий, що оформляється юридично і має на меті приховати справжній характер відносин сторін - договір доручення на автомобіль, а інший - приховуваний, який сторони уклали де-факто, тобто той, який сторони дійсно мали на увазі - договір купівлі-продажу автомобіля.

Слід зазначити, що закон прямо не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

Судом встановлено, що сторони, укладаючи один вид договору - договір доручення, мали на увазі зовсім інший - договір купівлі-продажу, що стверджується дослідженими у судовому засіданнями доказами, які підтверджують справжні наміри сторін при укладенні правочину.

Визнання правочину удаваним має наслідком недійсність прихованого правочину лише в тому разі, якщо правочин, що приховується удаваним правочином, не відповідає вимогам закону. У випадку, якщо правочином, визнаним судом удаваним, сторони мали на увазі правочин іншого виду, який відповідає вимогам закону, до правовідносин сторін застосовуються правила цього правочину.

Як встановлено судом, одна сторона (продавець) - відповідач у справі, передала автомобіль у власність другій стороні (покупцеві) - позивачу, а покупець прийняв автомобіль і сплатив за нього певну грошову суму; тобто, суд приходить до висновку, що удаваний правочин приховує за собою дійсний правочин, оскільки договір купівлі-продажу автомобіля, укладений між сторонами у справі відповідає вимогам закону, що встановлені для договорів даного виду.

У даному випадку, згідно зі статтею 235 ЦК України, яка передбачає врегулювання відносин сторін удаваного правочину правилами правочину, який сторони насправді вчинили, можна зробити висновок про необхідність самостійного оформлення сторонами такого прихованого правочину (договору купівлі-продажу автомобіля) в формі, встановленій чинним законодавством для договорів даного виду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення частково. Суд не може погодитись з вимогами позивача ОСОБА_1 щодо визнання удаваним в частині видачі довіреності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки такі вимоги вказаними особами не заявлялись, а суд не має право виходить за межі позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 235,391,392,655 ЦК України, ст.ст. 10,11,60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання довіреності удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину договору купівлі продажу транспортного засобу - задовольнити частково.

Визнати довіреність, видану ОСОБА_2 23 грудня 2014 року відносно ОСОБА_1 щодо володіння, користування і розпорядження автомобілем марки CITROEN BERLINGO 2005 року випуску, номер шасі №VFGJWJYB93251204, тип пасажирський В, реєстраційний номер НОМЕР_1 - удаваним правочином, вчиненого з метою приховання іншого правочину, договору куплі продажу транспортного засобу марки CITROEN BERLINGO 2005 року випуску, номер шасі №VFGJWJYB93251204, тип пасажирський В, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в Апеляційний суд Черкаської області, через Лисянський районний суд Черкаської області області, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з отримання копії цього рішення.

Суддя Г.М. Яценко