Провадження № 2/761/3006/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибак М.А.,

за участю секретаря Яриновської Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди, захист прав споживача фінансових послуг, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди, захист прав споживача фінансових послуг.

Дана позовна заява була зареєстрована за №761/46205/16-ц (провадження №2/761/3006/2017) та після автоматичного розподілу передана судді Маліновській В.М.

Ухвалою суду від 10.01.2017 року дану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків у зв'язку із тим, що ним не було сплачено судовий збір за подання позову.

18.01.2017 року позивач надав суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначив, що оскільки він є споживачем фінансових послуг, а його позов також обґрунтований посиланням на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», то на підставі ч. 3 ст. 22 названого Закону він звільнений від сплати судового збору. Окрім того зазначав, що ухвалами Верховного Суду України в інших справах його було звільнено від сплати судового збору на підставі ст.. 82 ЦПК України з урахуванням його майнового стану.

Ухвалою судді від 20 січня 2017 року відкрито провадження по справі.

В подальшому, розпорядженням Керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2017 № 01-08.211, у відповідності до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи, у зв'язку із припиненням повноважень судді Маліновської В.М.

Шляхом автоматичного розподілу у відповідності до ст.11-1 ЦПК України, вказану цивільну справу, 11.04.2017 року передано на розгляд судді Рибаку М.А.

Разом із тим, перевіривши матеріали справи, суддя прийшов до висновку, що позовна заява містить недоліки в частині сплати судового збору.

Так, у позовній заяві, посилаючись на положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, позивач стверджує, що він звільнений від сплати судового збору. При цьому, в прохальній частині позовної заяви, він просив звільнити його від сплати судового збору.

Разом з тим, відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Згідно вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Проте, позивачем не було надано жодного доказу, який би підтверджував його складне матеріальне становище та необґрунтовано заяву про звільнення останнього від сплати судового збору, у зв'язку з чим заява позивача про звільнення його від сплати судового збору судом була відхилена.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При цьому, перелік заяв, за подання яких не справляється судовий збір, чітко визначений ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а перелік пільг щодо сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях чітко регламентований ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції Закону України від 26 вересня 2015 року), якими не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів за подання позовної заяви, пов'язаної з порушенням їхніх прав.

Відтак, враховуючи пріоритетність Закону України «Про судовий збір», який є спеціальним у даних правовідносинах, порівняно з Законом України «Про захист прав споживачів», а також пріоритетність закону, який прийнятий пізніше, вважаю, що у відповідності до положень ч. 5 ст. 119 ЦПК України суд зобов'язав позивача надати до суду документ, який би підтверджував сплату судового збору за подання даного позову до суду у встановлених ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмірах.

При цьому суд виходив із висновків Верховного суду України, зокрема, при розгляді справ №6-2580цс16, 6-2117цс16, 6-2073цс16, 6-2056цс16 та ін.

На підставі вимог Закону України «Про судовий збір», а також його положень щодо об'єднання в позовній заяві вимог майнового та немайнового характеру, виходячи з ціни позову, та змісту позовних вимог, суд зобов'язав позивача надати до суду документ, який би підтверджував сплату судового збору у сумі 1102,40 грн. та призначив справу до судового розгляду.

При цьому суд попередив позивача про те, що у разі не усунення недоліків у встановлений судом строк, до поданої заяви застосовуються наслідки, передбачені п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

26.04.2017 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій він зазначав, що питання про усунення недоліків до позовної заяви вже вирішувалось судом у даній справі, а також те, що на підставі ч. 3 ст. 22 названого Закону він звільнений від сплати судового збору. Окрім того також посилався на судову практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Разом із тим, в рішенні Конституційного Суду України № 12-рп/2013 від 28 листопада 2013 року, яке є остаточним та обов'язковим до виконання на території України зазначено, що перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання позову, визначено у статті 5 Закону України «Про судовий збір» і цей перелік є вичерпним.

Вказане рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене

Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-1121цс16: «Відповідно до частини першої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), частини першої статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України, частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Обов'язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов'язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», який має застосовуватися в редакції, яка діяла на момент вчинення певної процесуальної дії».

Згідно із ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позивач не звільнений від сплати судового збору, а в його клопотанні про звільнення від сплати судового збору було відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до статті 207 залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо: провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк;

Враховуючи, що позивач не усунув недоліки по даній справі у наданий йому строк, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами ст.ст. 79, 82, 119, 120, 207 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди, захист прав споживача фінансових послуг - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ М.А. РИБАК