Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 23.11.2006 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір (без номеру), згідно якого позичальник отримав у вигляді встановленого кредитного ліміту кредит на платіжну картку у розмірі 3 000,00 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 36,00 % річних на суму залишку боргу, з кінцем терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Тарифами, Правилами та Умовами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов'язання виконав. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав. Станом на 30.09.2016 року має заборгованість - 11 126,63 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 295,14 грн., заборгованість за процентами - 7 025,46 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2 800,00 грн., штраф - 506,03 грн. (процентна складова), та 500,00 грн. (фіксована частина) відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг.

В судове засідання представник позивача не з'явився, в матеріалах справи міститься його прохання про розгляд справи у його відсутність, та задоволення позовних вимог у повному обсязі. В разі неявки відповідача в судове засідання щодо ухвалення заочного рішення не заперечував.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав викладених в письмових запереченнях. Додатково зазначив, що відповідач повністю сплатив кредит. Однак, якщо припустити, що це не так, то строк дії закінчився 31.03.2011 року. Доказів того, що відповідач отримував іншу картку, суду не надано. Крім того, з розрахунку заборгованості не можливо встановити в якому місяці та році виник борг в розмірі 295,14 грн. Не надано і тарифів банку, які діяли на момент укладення договору. Надані представником банку тарифи не можливо приймати до уваги, оскільки сам представник банку зазначив, що надані тарифи це ті, що діють на теперішній час.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В суді встановлено, що 23.11.2006 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір (без номеру), згідно якого позичальник отримав у вигляді встановленого кредитного ліміту кредит на платіжну картку у розмірі 3 000,00 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 36,00 % річних на суму залишку боргу, з кінцевим терміном повернення, до дати, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Тарифами, Правилами та Умовами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

По даній справі позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу з відповідача, який станом 30.09.2016 року становить - 11 126,63 грн., та складається з: заборгованість за кредитом - 295,14 грн., заборгованість за процентами - 7 025,46 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2 800,00 грн., штраф - 506,03 грн. (процентна складова), та 500,00 грн. (фіксована частина) відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підтвердження своїх доводів сторона позивача надала розрахунок заборгованості, заяву, Умови та правила надання банківських послуг, виписку по рахунку, довідку про видачі карток, довідку про умови кредитування (без дати та підпису позичальника).

З наданих позивачем документів встановлено, що 23.11.2006 року відповідач підписав заяву на отримання кредитної картки ПриватБанку «Універсальна»; валюта рахунку - гривня; кредитний ліміт - 3 000,00; рахунок відкрито 23.11.2006 року; номер картки - НОМЕР_1. Картка отримана 08.12.2006 року, про що свідчить підпис позичальника.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу було видано дві картки - № НОМЕР_1, дата старту 24.11.2006 року, термін дії - листопад 2013 року; та № НОМЕР_2, дата старту 09.03.2011 року, термін дії листопад 2013 року. Докази про отримання карток надано лише на одну картку № НОМЕР_1.

Як вбачається з виписки по рахунку відповідача, яка надана за період з 01.01.1999 року по 24.04.2017 року, по картці № НОМЕР_2 вказано кредитний ліміт 300,00 грн., баланс на початок періоду 0,00, період операцій з 28.04.2011 року по 13.08.2014 року; залишок -693,01 грн. По картці № НОМЕР_1 період операцій з 08.12.2006 року по 31.03.2017 року, залишок -16039,64 грн. Крім того, у даній виписці вказана і картка НОМЕР_3. Оскільки, позивачем не надано доказів того, що відповідач отримував картку № НОМЕР_2, суд не може враховувати виписку відносно вказаної картки. Крім того, відсутні і дані того, що ця картка є перевипуском (продовженням) картки № НОМЕР_1. Оскільки, сторона позивача на виклики суду не реагує, до суду не з'являється, суд позбавлений можливості з'ясувати дану інформацію по документам, які були надані позивачем на вимогу суду.

Таким чином, судом було досліджено розрахунок заборгованості, та виписку по картці № НОМЕР_1, та було виявлено розбіжності в сумах заборгованості. Крім того, у виписці вказано період операцій з 08.12.2006 року по 31.03.2017 року, тоді як термін дії даної картки - листопад 2013 року. Що суперечить посиланню позивача в позовній заяві на те, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. Враховуючи дану обставину - строк дії договору скінчився в листопаді 2013 року, позов подано 19.10.2016 року, з урахуванням строку позовної давності, про який заявив представник відповідача, позовні вимоги можуть бути розглянуті лише в межах строку позовної давності. Однак, враховуючи розбіжності між розрахунком боргу та випискою по рахунку, відсутністю довідки про умови кредитування (підписаної відповідачем та діючої на період видачі картки), суд позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок в межах строку позовної давності (приблизно за один місяць) як суми боргу та процентів, так і комісії та штрафних санкцій.

Відповідно до ст.ст. 256, 257, 264 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Норма даної статті встановлює, що доказування є обов'язком сторони. Суд не вправі вимагати у сторін надавати докази. Саме позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову. Таким чином, розподіл обов'язків щодо доказування у цивільній справі здійснюється на підставі одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено (не надано належних та допустимих доказів) позовних вимог. При цьому, судом враховується і те, що представник позивача був присутній в кількох перших судових засіданнях, знав про розбіжності, невідповідності, та питання, які слід вирішити, за його участю розглядалися та задовольнялися клопотання про витребовування доказів, але в подальшому не з'являвся, усіх витребуваних документів не надав.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 11, 256, 257, 264, 267, 525, 526, 530, 626, 634, 638, 639, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 1, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано

Суддя: