Справа № 169/134/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Турак О.В.
Провадження № 22-ц/773/1085/17 Категорія: 48 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Грушицького А.І., Шевчук Л.Я.,

секретар с/з ОСОБА_2,

за участю: позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_1В,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, про поділ майна подружжя за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 на рішення Турійського районного суду Волинської області від 21 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И ЛА :

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 21 червня 2017 року позов у даній справі задоволено частково. Ухвалено в порядку поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_3 у власність меблі для кухні вартістю 19058 грн. (2013р.), 6 шкафів для гардеробної кімнати з двома алюмінієвими стійками для вішаків вартістю 9000 грн. (2013р.), диван розкладний вартістю 3500 грн. (2008р.), 2 мякі розкладні стільці вартістю 5500 грн. (2007р.), кухонний куточок вартістю 2450 грн. (2008р.); холодильник «Electrolux» вартістю 6700 грн. (2013р.), електродуховка вартістю 4230 грн. (2013р.), електроплиту вартістю 2670 грн. (2013р.), телевізор вартістю 3650 грн. (2009р.), пральну машину (б/у) вартістю 3180 грн. (2004р.), витяжку «Тека» вартістю 1250 грн. (2013р.), блендер вартістю 880 грн. (2013р.), вентилятор вартістю 1450 грн. (2008р.), праску вартістю 790 грн. (2009р.), мікрохвильову піч вартістю 2900 грн. (2005р.), фритюрницю вартістю 1750 грн. (2006р.); мийку для кухні вартістю 1500 грн. (2013р.), змішувач для душу вартістю 1100 грн. (2013р.), змішувач для кухні вартістю 1050 грн. (2013р.), змішувач для біде вартістю 870 грн. (2013р.), а всього на суму 73478 гривень.

Залишити у власності ОСОБА_4 холодильник «Electrolux» (б/у) вартістю 3700 грн. (2004р.), електроплиту (б/у) вартістю 2980 грн. (2007р.), котел твердопаливний «Viessman» вартістю 17650 грн. (2012р.), електрокотел вартістю 14870 грн. (2012р.), бойлер вартістю 1167 грн. (2012р.), глибинний насос вартістю 5500 грн. (2012р.), міні башня на воду вартістю 2700грн. (2012р.), кінотеатр «Піонер» вартістю 6800 грн. (2005р.); ванну вартістю 1580 грн. (2013р.), біде вартістю 620 грн. (2013р.), унітаз вартістю 650грн. (2013р.), а всього на суму: 58217 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду першої інстанції, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання за нею та відповідачем в рівних частках по 1/2 частині права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи незавершеного будівництвом будинку по вул.Незалежності, 56 в смт. Луків Турійського району, Волинської області, вартість яких становить 806435грн. та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду. Покликаючись на неповноту та неправильність встановлення судом обставин справи, неповне дослідження доказів та їх оцінку, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права просить скасувати зазначене рішення в частині поділу рухомого майна і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в поділі рухомого майна.

Апеляційні скарги слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Судом із матеріалів справи встановлено, що з 2002 року сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Турійського районного суду від 22 грудня 2014 року було розірвано.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу є рухомі речі, а саме - меблі для кухні вартістю 19058 грн. (2013р.), 6 шкафів для гардеробної кімнати з двома алюмінієвими стійками для вішаків вартістю 9000грн. (2013р.), диван розкладний вартістю 3500 грн. (2008р.), 2 мякі розкладні стільці вартістю 5500 грн. (2007р.), кухонний куточок вартістю 2450 грн. (2008р.); холодильник «Electrolux» вартістю 6700 грн. (2013р.), електродуховка вартістю 4230 грн. (2013р.), електроплита вартістю 2670 грн. (2013р.), телевізор вартістю 3650 грн. (2009р.), пральна машина (б/у) вартістю 3180 грн. (2004р.), витяжка «Тека» вартістю 1250 грн. (2013р.), блендер вартістю 880 грн. (2013р.), вентилятор вартістю 1450 грн. (2008р.), праска вартістю 790 грн. (2009р.), мікрохвильова піч вартістю 2900 грн. (2005р.), фритюрниця вартістю 1750 грн. (2006р.); мийка для кухні вартістю 1500 грн. (2013р.), змішувач для душу вартістю 1100 грн. (2013р.), змішувач для кухні вартістю 1050 грн. (2013р.), змішувач для біде вартістю 870 грн. (2013р.), холодильник «Electrolux» (б/у) вартістю 3700 грн. (2004р.), електроплита (б/у) вартістю 2980 грн. (2007р.), котел твердопаливний «Viessman» вартістю 17650 грн. (2012р.), електрокотел вартістю 14870 грн. (2012р.), бойлер вартістю 1167 грн. (2012р.), глибинний насос вартістю 5500 грн. (2012р.), міні башня на воду вартістю 2700 грн. (2012р.), кінотеатр «Піонер» вартістю 6800 грн. (2005р.); ванна вартістю 1580 грн. (2013р.), біде вартістю 620 грн. (2013р.), унітаз вартістю 650 грн. (2013р.). Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи №8003-8006 від 31 жовтня 2016 року Волинського відділення Львівського ЛНДІСЕ встановлено, що ринкова (дійсна) вартість вищевказаного спірного рухомого майна становить 131695 гривень,

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині поділу рухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що саме такий обсяг спірного рухомого майна набутий подружжям під час шлюбу, а вартість цього майна, що виділена кожному із подружжя є співмірною, та не порушує права кожного із сторін.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання за кожним по 1/2 частині права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи незавершеного будівництвом будинку по вул. Незалежності, 56 в смт. Луків Турійського району, Волинської області, вартість якого становить 806435грн., суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, які будівельні матеріали були використанні в процесі будівництва спірного житлового будівництва і які кошти були на це витрачені.

Такі висновки суду ґрунтуються на повно зясованих обставинах справи, яким суд дав правильну оцінку і нормах матеріального права.

Рішенням Турійського районного суду від 15 вересня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобовязання вчинити дії, що набрало законної сили, встановлено, що рішенням Луківської селищної ради № 26/9 від 13 листопада 2008 року було надано дозвіл відповідачу ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: вул. Незалежності, 56, смт. Луків Турійського району для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яке скасовано рішенням Луківської селищної ради № 27/15 від 19 грудня 2008 року, у звязку зі зміною порядку вирішення питань забудови територій; на земельній ділянці по вулиці Незалежності, 56 в смт.Луків Турійського району самочинно побудовано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, рік забудови 2013. У цьому ж рішенні зазначено, що належність спірного будинку по вул. Незалежності, 56 в смт.Луків, Турійського району сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя не ґрунтується на вимогах закону і суперечить встановленим обставинам справи.

Згідно частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сімї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ обєкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Спірний житловий будинок по вул. Незалежності, 56 в смт. Луків Турійського району є самочинним будівництвом і підстав для визнання права власності на нього та його поділу немає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно відмовив в позові в частині визнання за кожним по 1/2 частині права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи незавершеного будівництвом будинку по вул.Незалежності, 56 в смт. Луків Турійського району, Волинської області. Позивачем не доведено, що вказаний будинок побудований подружжям за спільні кошти, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що подружжям придбавались будівельні матеріали, оплачувались роботи з будівництва будинку, суду не надано. Крім того, позивач не зазначила на які конкретно будівельні матеріали та конструктивні аліменти слід визнати за кожним із сторін право власності, а також визнання права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи як окремі від обєкта незавершеного будівництва речі неможливе, адже будучи використаними в процесі створення майна вони стають невіддільними від нього. Відповідачем не визнається, що спірний будинок був побудований ними під час шлюбу і його належність їм на праві спільної сумісної власності, а позивачем не спростовано дану обставину. Факт проживання сторін у даному будинку не підтверджує права власності на нього.

Суд першої інстанції встановив обсяг спільно нажитого майна, з"ясував час та джерело його придбання та відповідно провів його поділ.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.02.2015 року визнано мирову угоду між сторонами про поділ спільного майна подружжя - автомобілів. Як вбачається із змісту ухвали питання про поділ іншого майна, набутого у шлюбі, судом не вирішувалося.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем надано докази, які свідчать про придбання спірного рухомого майна за час шлюбу. В свою чергу, відповідачем на підтвердження того, що вказане майно не є майном подружжя, доказів суду не надано, як і не надано доказів на спростування показань свідків та проведеного опису вказаного майна, який міститься в матеріалах справи.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що відповідач не довів, що спірне рухоме майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині є правильним і відповідає нормам матеріального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 21 червня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді