АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5109/17 Справа № 199/9526/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого: ОСОБА_2,

Суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участі секретаря: Григор»євої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційної скаргою Першого заступника прокурора області на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданих незаконними рішеннями органу, що здійснює досудове розслідування, треті особи: Міністерство фінансів України, Головне управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, прокуратура Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що 20 липня 2012 року його було затримано за підозрою у скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.1 ст.263 КК України.

23 липня 2012 року за постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позивачу обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту строком до 27 липня 2012 року, а 27 липня 2012 року за постановою того ж суду продовжено строк тримання під вартою на два місяці, тобто до 20 вересня 2012 року.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2013 року позивача виправдано за ч.ч.1,2 ст. 307 КК України в звязку з недоказаністю його участі у скоєних злочинах та звільнено з-під варти в залі суду. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2013 року вирок скасовано та справу направлено на новий розгляд.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року виділено у окреме провадження матеріали за обвинуваченням позивача за ч.ч.1,2 ст.307 КК України. Постановою Самарського РВ Дніпропетровського ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 29 липня 2014 року кримінальне провадження за ч.ч.1,2 ст.307 КК України у відношенні позивача закрито у звязку з відсутністю події кримінального правопорушення. Дана постанова скасована прокурором 28.12.2015 року.

І вже 01.12.2016 року прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 винесена постанова про закриття кримінального провадження щодо нього за ч.ч.1,2 ст. 307 КК України у звязку з відсутності доказів для доведення винуватості ОСОБА_5

Таким чином, незаконне карне переслідування відносно нього спричинило йому значних моральних страждань, погіршився його стан здоровя. Крім того, в період тримання під вартою помер його батько і він не мав змоги попрощатися з ним та здійснити поховання. Такими діями позивачу спричинено моральну шкоду, яку він оцінив у 100 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з державного бюджету України на його користь 100 000 гривень моральної шкоди, 5000 грн. за правову допомогу по кримінальній справі, 5000 грн. судових витрат по цивільній справі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданих незаконними рішеннями органу, що здійснює досудове розслідування,- задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень.

В іншій частині позову, а також у стягненні судових витрат у вигляді правової допомоги,- відмовлено.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області, ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - зміні з постановленням нового рішення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 липня 2012 року порушено кримінальну справу у відношенні ОСОБА_5 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.307 КК України (а.с.10).

10 липня 2012 року слідчим СУ ГММВС України в Дніпропетровській області порушено кримінальну справу у відношенні ОСОБА_5 за фактом сбуту психотропної речовини за ознаками злочину, передбаченого ст. 307.ч.1 КК України.

20 липня 2012 року позивача в порядку ст. 115 КПК України ( в редакції 1960 року) затримано як особу яка підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ст. 307 ч.1 КК України.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2012 року позивачу подовжено строк затримання до 27 липня 2012 року.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2012 року позивачу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стром два місяці, тобто до 20 вересня 2012 року , як обвинуваченому за ст. ст. 307 ч.ч.1,2, 263 ч.1 КК України.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2013 року ОСОБА_5 визнано винним за ст. 263 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, умовно з іспитовим строком 1 рік; виправдано за ч.ч.1,2 ст. 307 КК України в звязку з недоведеності його участі у скоєних злочинах та звільнено з-під варти в залі суду.

Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2013 року вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2013 року скасовано та справу направлено на новий розгляд (а.с.18).

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року, який набрав чинності 14 січня 2014 року, ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі та застосовано ст.75, п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року виділено із матеріалів кримінального провадження в окреме провадження матеріали за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.ч.1,2 ст.307 КК України на направлено до прокуратури Дніпропетровської області для здійснення додаткового розслідування

Постановою Самарського РВ Дніпропетровського ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 29 липня 2014 року кримінальне провадження за ч.ч.1,2 ст.307 КК України у відношенні ОСОБА_5 закрито у звязку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Постановою Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року постанову слідчого Самарського РВ Дніпропетровського ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 29 липня 2014 року скасовано та матеріали кримінального провадження направлено начальнику Самарського ВП Дніпропетровського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області для організації подальшого проведення досудового слідства.

Постановою Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 прокуратури Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року кримінальне провадження за ч.ч.1,2 ст.307 КК України у відношенні ОСОБА_5 закрито у звязку з відсутністю доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 за вказаними статтями в суді та вичерпанням можливостей їх отримання.

Таким чином, ОСОБА_5 незаконно перебував під карним переслідуванням з 10 липня 2012 року по 01 грудня 2016 року, в тому числі з 20 липня 2012 року по 27 липня 2012 року був затриманий, а з 27 липня 2012 року 20 червня 2013 року знаходився під вартою, в тому числі і за обвинуваченням по ст.307 ч.ч.1,2 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.,

Відповідно до ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичних та моральних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної страти громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду.

Надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам у сукупності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на характер та обсяг страждань, яких завдано позивачу внаслідок вимушених змін у його житті, необхідності витрати зусиль та часу для відновлення попереднього стану, заподіяними позивачу внаслідок незаконного його тримання під вартою, проведенням обшуків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим задовольняючи позов, районний суд не прийняв до уваги, що обираючи запобіжний захід у відношенні ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у своїй постанові від 27.07.2012 виходив не тільки з того, що він обвинувачувався також за ч. 1 ст. 263 КК України, а й з того, що позивач міг продовжити займатися злочинною діяльністю, перешкоджати встановленню істини по справі, ухилятися від виконання процесуальних рішень, не працював, мав негативні соціальні зв'язки.

Постанова Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2012 набрала законної сили.

Таким чином, висновки суду щодо незаконного тримання під вартою ОСОБА_5 з посиланням на виправдання його за ч. ч. 1,2 ст. 307 КК України, не відповідають обставинам справи, а тому підстав для збільшення судом розміру відшкодування моральної шкоди по відношенню до мінімального розміру відшкодування, передбаченого ст. 13 Закону, не було.

Визнаючи винним ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України, місцеві суди виходили з доведеності протиправних діянь позивача, які полягали у незаконному зберіганні вогнепальної зброї, в тому числі посилаючись і на протокол обшуку від 20.07.2012, який визнано належним і допустимим доказом.

Так, ч. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 17774-/ТИ від 06.12.2016 встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.

З урахуванням обставин справи, позивачу повинна бути відшкодована моральна шкода у мінімальному розмірі, визначеному ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (із врахуванням Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 17774-/ТК від 06.12.2016 у розмірі 1600 грн.), що становить 83 200,00 гри. (4 роки, 4 місяці або 52 місяці): 52*1600 = 83 200,00 грн.

На зазначені вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув, а тому за таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині визначення розміру моральної шкоди, а саме зменшивши з 100000 (сто тисяч) грн. до 83 200 (вісімдесяті трьох тисяч двісті) грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора області задовольнити .

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди з 100000 (сто тисяч) грн. до 83 200 (вісімдесяті трьох тисяч двісті) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: