Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/2249/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2017 м.Красилів

Красилівський районний суд

Хмельницької області в складі

головуючого судді Вознюка Р.В.,

за участі секретаря Басистої Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Красилові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Красилівський агрегатний завод» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Красилівський агрегатний завод» (надалі ДП «КАЗ») та просить визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 596-к від 15.10.2015 про його звільнення з роботи на підставі п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані. Поновити його на роботі на ДП «КАЗ» транспортувальником четвертого розряду та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та у відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

В ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та просить визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 596-к від 15.10.2015 про його звільнення з роботи на підставі п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані. Поновити його на роботі на ДП «КАЗ» транспортувальником четвертого розряду та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 16.10.2015 по день винесення рішення суду в сумі 35174 грн 48 коп. та у відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Свою заяву обґрунтовує тим, що наказом №332 від 14.07.2014 він прийнятий на роботу на ДП «КАЗ» транспортувальником четвертого розряду. 21.01.2015 під час виконання трудових обовязків з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму у вигляді різаної рани н/з лівого передпліччя з пошкодженням сухожилків-згиначів лівої китиці 2,3,4,5 пальців та ліктьової артерії. У звязку з зазначеною травмою з 21.01.2015 по 04.02.2015 він перебував на стаціонарному лікуванні в Красилівській ЦРЛ, а з 22.07. по 11.08.2015 - в ортопедичному відділенні Хмельницької обласної лікарні. Також лікувався амбулаторно. 29.09.2015 йому встановлено 10% втрати професійної працездатності на строк до 01.10.2016. 01.10.2015 він прибув на прохідну ДП «КАЗ», щоб приступити до роботи, однак на територію заводу його не допустили. 12.10.2015 його повторно не допустили на завод та надали направлення на проходження медогляду щодо встановлення можливості виконання роботи транспортувальника та відсутності у нього медичних протипоказань до цієї роботи. Згідно висновку лікаря травматолога Красилівської ЦРЛ, йому протипоказана важка фізична праця, а рекомендована зайнятість із легкими умовами праці строком на три місяці. Зазначений висновок був наданий ним помічнику директора ДП «КАЗ» по кадрах ОСОБА_4. У звязку з відсутністю легких умов праці на заводі, вони домовилися, що ОСОБА_1 звільниться за згодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України. 15.10.2015 він прибув за завод, написав відповідну заяву і, згідно наказу №595-к та запису в трудовій книжці №39 про звільнення його за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін, був звільнений. Однак, отримавши трудову книжку він виявив, що вищезазначений запис №39 визнаний помилковим і згідно наказу №596-к він звільнений з роботи з ДП «КАЗ» за п.7 ст.40 КЗпП України за перебування на роботі в нетверезому стані. Вважає, що звільнення за п.7 ст.40 КЗпП України та наказ №596-к від 15.10.2015 незаконні, оскільки не перебував на робочому місці і не виконував трудових обовязків, оскільки з отриманою травмою він виконувати трудові обовязки не міг, а легких умов праці на заводі не було, перебував на роботі лише для того, щоб занести заяву про звільнення з роботи за згодою сторін. До того ж, в стані алкогольного спяніння 15.10.2015 під час перебування на території ДП «КАЗ» перебувати не міг, а можлива наявність у нього ознак такого стану могла бути повязана з хворобливим станом його здоровя та прийомом значної кількості ліків, в тому числі знеболюючих сильної дії. У звязку з викладеним, вважає незаконним звільнення за п.7 ст.40 КЗпП України, а тому він має бути поновленим на роботі із стягненням втраченого заробітку за час вимушеного прогулу. Внаслідок незаконного звільнення, він зазнав значних душевних страждань, оскільки був позбавлений можливості отримувати стабільний дохід та утримувати свою сімю, зазнав труднощів у подальшому працевлаштуванні через внесення до трудової книжки неправдивого запису про вчинення ним дисциплінарного проступку; виникли зміни звичного для нього ритму та способу життя, він витрачає час, здоровя та кошти у звязку з розглядом справи в суді; на даний час він змушений змінити звичайний для себе ритм життя, що призвело до погіршення його самопочуття, стресового стану, втрати відчуття стабільності і життєвого комфорту, спричинену моральну суму він оцінює в сумі 5000 грн і просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали і просять задовольнити позов з вище викладених підстав. Представник позивача у судовому засіданні 29.01.2016 підтвердив, що 14.10.2015 позивач вживав алкоголь і 15.10.2015 перебував з ознаками алкогольного спяніння на території ДП «КАЗ», однак вважає, що стан спяніння працівника на робочому місці має бути підтверджено виключно належним і допустимим медичним висновком, який у даній справі відсутній. Позивач підтвердив, що 14.10.2015 він вживав алкоголь і 15.10.2015 під час його перебування на території заводу у нього були ознаки алкогольного спяніння. Вказує, що в акті №4/10 від 15.10.2015, у якому зазначили, що він о 12 год. 04 хв. перебуває на КПП у стані алкогольного спяніння, він власноручно вказав, що вжив сто грам горілки та підписав його. Вказує, що вказаний запис він здійснив, оскільки його не відпускали додому. В протоколі серії ХМ №008146 від 15.10.2015 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.179 КУпАП, за перебування на території ДП «КАЗ» на робочому місці в стані алкогольного спяніння 15.10.2015, він також власноручно зазначив, що перебував на робочому місці в пяному вигляді. Пояснити чому він зробив такий запис у протоколі ОСОБА_1 у судовому засіданні не зміг. В подальшому позивач почав заперечувати, що пояснення, які викладені у протоколі, написані ним власноручно і стверджує, що лише підписав протокол, однак пояснень не писав.

Визнає, що з 01.10.2015 по 09.10.2015 він без поважних причин не зявився на роботу, а тому, сам наказ №399 від 15.10.2015 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за прогули та посилання на цей наказ в наказі №596-к від 15.10.2015 не оспорює.

Представники відповідача проти позову заперечують посилаючись на те, що звільнення ОСОБА_1 проведено відповідно до вимог чинного законодавства. Твердження ОСОБА_1 про неправомірність його звільнення за п.7 ст.40 КЗпП України не відповідає дійсності, оскільки 15.10.2015 він перебував на роботі в стані алкогольного спяніння. До виявлення у позивача стану спяніння, помічником директора ОСОБА_4 позивачу було повідомлено про те, що на підприємстві відсутня робота за його фахом та освітою згідно медичного висновку. ОСОБА_1 прийняв рішення про звільнення із підприємства за згодою сторін. Після цього, написавши заяву про звільнення за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України і підписавши її у начальника цеху №74 ОСОБА_5, позивач заніс у відділ кадрів підприємства для інспектора відділу кадрів ОСОБА_6, і остання виписала йому обхідний лист. Через деякий час ОСОБА_1 повернувся у відділ кадрів і забрав заяву про звільнення за згодою сторін і пішов в цех №74. В подальшому, цього ж дня у ОСОБА_1 виявили ознаки алкогольного спяніння. Охорона підприємства, яка обстежила ОСОБА_1 на предмет вживання алкоголю, склала відповідний акт №4/10 від 15.10.2015, у якому ОСОБА_1 власноручно зазначив, що вжив сто грам горілки. Дільничний інспектор Кіт М.В., який був викликаний на підприємство, склав протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у якому позивач теж власноручно зазначив, що 15.10.2015 о 12 годині перебував на робочому місці в стані алкогольного спяніння.

Запис №39 у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення позивача за згодою сторін є помилковим, зроблений за відсутності наказу про звільнення з цих підстав, та на підставі п.2.10 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» цей запис було анульовано. За вчинення даного порушення інспектора відділу кадрів ОСОБА_6 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності на підставі наказу №447 від 25.11.2015. Оскільки звільнення позивача проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, відсутні підстави для скасування наказу про звільнення позивача, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом обєктивно встановлено, що 16.07.2014 згідно наказу №332 від 14.07.2014 ОСОБА_1 прийнятий на роботу на ДП «Красилівський агрегатний завод» транспортувальником четвертого розряду цеху №74, що підтверджується копією його трудової книжки серії АВ №847533.

Відповідно до п.1 наказу № 596-к по ДП «КАЗ» від 15.10.2015 транспортувальника четвертого розряду цеху №74 ОСОБА_1 було звільнено з посади за неодноразове порушення трудової дисципліни (наказ №399 від 15.10.2015), появу на робочому місці в нетверезому стані відповідно до п.7 ст.40 КЗпП України з 15.10.2015.

Запис №39 у трудовій книжці серії АВ №847533 ОСОБА_1 про звільнення за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін, на підставі наказу №595-к від 15.10.2015, не підписаний уповноваженою особою та не скріплений печаткою підприємства.

Вказана трудова книжка містить запис №40, здійснений інженером інспекторів відділу кадрів, згідно якого запис №39 рахується помилковим.

Згідно наказу №595-к від 15.10.2015 по ДП «КАЗ», та книги реєстрації наказів по ДП «КАЗ», яка розпочата з наказу №275-к від 05.06.2012, відбулося звільнення працівників ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Допитана як свідок начальник відділу кадрів ОСОБА_6 підтвердила, що 15.10.2015 по телефону вона довідалася від заступника директора, що прийде ОСОБА_1 звільнятися за угодою сторін. ОСОБА_1 прийшов із заявою про звільнення за угодою сторін, на якій були резолюції начальника цеху та заступника начальника заводу. Вона видала ОСОБА_1 обхідний лист приблизно о 10 годині і за відсутності наказу про звільнення зробила запис у його трудовій книжці про звільнення за згодою сторін. Приблизно об 11 годині ОСОБА_1 повернувся та попросив повернути йому заяву про звільнення. Вона віддала йому заяву і він пішов. Коли він забирав заяву, то від нього відчувався запах алкоголю. Після 12 години його затримали за перебування на роботі в стані спяніння і почали здійснювати процедуру для звільнення за перебування на роботі в стані спяніння.

Даючи оцінку вказаним доказам суд не може погодитись з доводами позивача та його представника, що позивача було звільнено наказом №595-к від 15.10.2015, за п.1 ст.36 КЗпП, за угодою сторін та вважає, що ОСОБА_1 був звільнений на підставі п.1 наказу № 596-к від 15.10.2015 по ДП «КАЗ», копія якого міститься у матеріалах справи.

Як зазначено у наказі, підставою для звільнення за п.7 ст.40 КЗпП України був акт №4/10 від 15.10.2015.

З акта №4/10 від 15.10.2015, складеного на ДП «КАЗ» охоронником ОСОБА_9, в присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, вбачається, що 15.10.2015 транспортувальника цеху №74 ОСОБА_1 було зупинено на КПП о 12 год. 04 хв. в стані алкогольного спяніння (запах алкоголю з ротової порожнини, що підтверджує алкотестер червона лампа). ОСОБА_1 надав пояснення, що він випив сто грам горілки. Будь-яких заперечень у протоколі ОСОБА_1 щодо обставин викладених у протоколі не зазначив.

У судовому засіданні позивач підтвердив, що вказаний акт склав охоронник заводу - старший зміни ОСОБА_9 у присутності двох свідків.

Допитаний як свідок ОСОБА_12, підтвердив, що в жовтні 2015 року, приблизно о 12 год. він, перебуваючи на посаді начальника служби безпеки ДП «КАЗ», отримав виклик від охоронця ОСОБА_9, що той затримав на прохідній пяного працівника заводу ОСОБА_1, який до цього був на території заводу. У ОСОБА_1 він особисто виявив ознаки алкогольного спяніння почервоніння очей, невиразна мова, сильний запах алкоголю з рота. ОСОБА_1 не заперечив, що був в стані алкогольного спяніння, і вказав, що вжив сто грам горілки. ОСОБА_9 склав акт, у якому ОСОБА_1 добровільно написав у його (ОСОБА_12М.) присутності пояснення, у яких визнав, що вжив алкоголь.

Згідно протоколу серії ХМ №008146 від 15.10.2015 про вчинення адміністративного правопорушення, складеного дільничним інспектором Красилівського РВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_13, ОСОБА_1 15.10.2015 о 12 год перебував на території ДП «КАЗ», на робочому місці, в стані алкогольного спяніння, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.179 КУпАП. ОСОБА_1 власноручно зазначив у протоколі, що він 15.10.2015 о 12 год. 00 хв. перебував на робочому місці в пяному вигляді.

Допитаний як свідок інспектор поліції ОСОБА_13, підтвердив, що перебуваючи на посаді дільничного інспектора Красилівського РВ, він отримав по телефону повідомлення від директора ДП «КАЗ», що працівник заводу ОСОБА_1 перебуває на робочому місці в стані алкогольного спяніння. Він прибув до Красилівського ЦРЛ, куди працівники охорони заводу доставили ОСОБА_1 для медичного обстеження. У ОСОБА_1 він виявив ознаки алкогольного спяніння запах алкоголю з рота, почервоніння обличчя, неохайний вигляд, нерозбірлива мова. ОСОБА_1 не заперечував, що перебував у стані алкогольного спяніння на робочому місці. Після обстеження ОСОБА_1 у лікарні, він склав протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.179 КУпАП, за перебування на робочому місці в стані алкогольного спяніння. ОСОБА_1 визнав свою вину, про що добровільно, власноручно виклав зізнавальні пояснення у протоколі.

Судом були допитані як свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 - близькі особи позивача, які суду вказали, що вважають, що він не перебував у стані алкогольного сп'яніння 15.10.2015. Його звільнення є наслідком упередженого ставлення до нього з боку керівництва.

Даючи оцінку вказаним доказам, суд вважає, що вони не спростовують факт перебування ОСОБА_1 на робочому місці у нетверезому стані.

При цьому, допитана як свідок дружина позивача ОСОБА_14 вказала, що ОСОБА_1 розповів їй, що 15.10.2015 відносно нього склали акт про перебування його на робочому місці в стані алкогольного спяніння і він підписав цей акт. В подальшому його возили у лікарню, де проводили експертизу.

Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_15, яка є тещею позивача, в тій частині, що ОСОБА_1 15.10.2015 не міг бути в стані алкогольного спяніння, з тих підстав, що з грудня 2014 року він закодований і не вживає алкоголь, оскільки сам позивач визнав, а також підтвердила і його дружина, що 14.10.2015 він вжив алкоголь.

Суд не приймає як доказ постанову №1 адміністративної комісії при виконкомі Чепелівської сільської ради від 07.12.2015 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.179 КУпАП, оскільки вона скасована постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 15.04.2016 по справі №677/241/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чепелівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Також суд не приймає до уваги протокол Красилівської центральної районної лікарні №7 медичного обстеження для встановлення стану спяніння від 15.10.2015, згідно якого лікар ОСОБА_16 здійснив обстеження ОСОБА_1, оскільки допитаний у судовому засіданні як свідок лікар ОСОБА_16 вказав, що 15.10.2015 він перебував у відпустці, і не здійснював обстеження у Красилівській ЦРЛ.

Перебування лікаря ОСОБА_16 з 16.09.2015 по 08.11.2015 у відпустці підтверджується наказом №116 від 24.07.2015 в.о.головного лікаря Красилівської ЦРЛ ОСОБА_17.

У звязку з викладеним, суд приходить до висновку, що обстеження та складання протоколу здійснені не уповноваженою на те особою.

Позивачем та його представником не було надано будь-яких доказів, що ОСОБА_1 під тиском написав зізнавальні пояснення про вживання алкоголю в акті № 4/10 від 15.10.2015, а також доказів, що пояснення, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення від 15.10.2015, виконані не ОСОБА_1, а іншою особою.

При цьому, судом було розяснено позивачу та його представнику, відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України, право на заявлення клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Крім цього, суд приймає до уваги ту обставину, що сам позивач в ході судового розгляду визнав, що вказані пояснення у протоколі про адміністративне правопорушення надав він власноручно.

Також позивачем та його представником не було надано суду доказів, що 15.10.2015 ОСОБА_1 перебував під дією медичних препаратів, які могли викликати ознаки схожі на алкогольне спяніння.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами), вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановлену його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Таким чином, посилання представника позивача, що стан спяніння ОСОБА_1 на робочому місці мав бути підтверджений виключно медичним висновком, а також те, що ОСОБА_1 не виконував 15.10.2015 свої трудові обовязки, а тому не може вважатися таким, що у стані алкогольного спяніння перебував на робочому місці, не ґрунтуються на законі.

Представниками відповідача в судовому засіданні не заперечується, що позивач 15.10.2015 за станом здоровя не виконував свої трудові обовязки, оскільки у звязку з отриманою 21.01.2015 виробничою травмою їх виконання йому було протипоказано, однак ,15.10.2015 був робочим днем для ОСОБА_1 і він не мав права перебувати на робочому місці в стані алкогольного спяніння.

Аналізуючи зазначені докази у їх сукупності, суд вважає доведеним факт перебування позивача ОСОБА_1 на робочому місці у нетверезому стані.

Позивач та його представник зазначають, що докази, які надані суду є сфальсифікованими.

Вирішуючи питання щодо правомірності наказу про звільнення позивача ОСОБА_1 № 596-к від 15.10.2015, суд виходить з того що відповідно до п.7 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Відповідно до ст.147 КЗпП України звільнення є заходом стягнення за порушення трудової дисципліни, а тому при застосуванні такого стягнення власник або уповноважений ним орган повинен дотримуватися порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбаченого ст.149 КЗпП України.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для справи і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 43 КЗпП України, передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Первинна організація Профспілки авіабудівників України на ДП «КАЗ» надала згоду на звільнення ОСОБА_1 за п.7 ст.40 КЗпП України, що підтверджується витягом з протоколу №8-1 П-К від 25.11.2016.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв'язку із недоведеністю порушень трудового законодавства відповідачем під час звільнення з роботи позивача ОСОБА_1.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 проведено відповідно до вимог закону, а тому, його позов про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає.

Не підлягає задоволенню і позов в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки судом не здобуто доказів, що діями відповідача порушені законні права ОСОБА_1, які привели до моральних страждань останнього.

На підставі ст.88 ЦПК України, у зв'язку із відмовою у задоволенні позову позивача, який звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.10, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, п.7 ст.40 КЗпП України, суд

в и р і ш и в:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Красилівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_18