Провадження №4-с/523/209/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2017 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.,

секретаря судового засідання Дзюби Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеси справу за скаргою ОСОБА_1 до начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, -

ВСТАНОВИВ

Скаржник звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області та просив: зняти арешт з всього належного йому нерухомого майна та майнових прав, накладений 25.05.2004 р. постановою АА № 294805 заступника начальника другого відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Одеси ОСОБА_2, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-316/03, виданий 31.03.2004 р. Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення із заявника на користь ДП ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» боргу в розмірі 9 145, 17 грн.

В обґрунтування скарги зазначив, що в провадженні другого відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Одеси перебував виконавчий лист № 2-316/03, виданий 31.03.2004 р. Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» боргу в розмірі 9 145, 17 грн. В межах вищеназваного виконавчого провадження, постановою заступника начальника відділу від 25.05.2004 р. було накладено арешт на все належне ОСОБА_1 нерухоме майно та майнові права. Постановою заступника начальника відділу від 15.07.2004 р. виконавче провадження № В-3/251 було завершено, а виконавчий документ повернуто стягувану. ОСОБА_1 випадково дізнався про наявність арешту на його майні, і 24.07.2017 р. звернувся до начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 із заявою про зняття арешту з належного йому майна та майнових прав. 21.08.2017 р. на його адресу поштою надійшла письмова відповідь ОСОБА_4 про відмову у знятті арешту. Скаржник вважає рішення начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 про відмову в знятті арешту з належного йому нерухомого майна та майнових прав протиправною з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ (в редакції, чинній на день завершення виконавчого провадження 15.07.2004 р.), у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувану згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до положень вищевказаної норми, виносячи 15.07.2004 р. постанову про повернення стягувану виконавчого документа, державний виконавець був зобовязаний скасувати арешт, накладений 25.05.2004 р. на все моє нерухоме майно та майнові права. Таким чином, його нерухоме майно та майнові права безпідставно перебувають під арештом починаючи з 15.07.2004 р. Крім того, як зазначено в листі начальника відділу ОСОБА_4, виконавче провадження № В-3/251 знищено у звязку з закінченням строку зберігання, а будь-яких інших виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 в провадженні відділу немає, і відповідно - заходів примусового виконання щодо нього не вживається.

В судове засідання представник скаржника подав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Представники Суворовського відділу ДВС ГТЮУ в Одеській області, а представник стягувача про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Суд, вивчивши скаргу, додані до неї документи, оцінивши надані докази вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні другого відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Одеси перебував виконавчий лист № 2-316/03, виданий 31.03.2004 р. Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДІЇ ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» боргу в розмірі 9 145, 17 грн. В межах вищеназваного виконавчого провадження, постановою заступника начальника відділу від 25.05.2004 р. було накладено арешт на все належне ОСОБА_1 нерухоме майно та майнові права. Постановою заступника начальника відділу від 15.07.2004 р. виконавче провадження № В-3/251 було завершено, а виконавчий документ повернуто стягувану. ОСОБА_1 випадково дізнався про наявність арешту на його майні, і 24.07.2017 р. звернувся до начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 із заявою про зняття арешту з належного йому майна та майнових прав. 21.08.2017 р. на його адресу поштою надійшла письмова відповідь ОСОБА_4 про відмову у знятті арешту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ (в редакції, чинній на день завершення виконавчого провадження 15.07.2004 р.), у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувану згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до положень вищевказаної норми, виносячи 15.07.2004 р. постанову про повернення стягувану виконавчого документа, державний виконавець був зобовязаний скасувати арешт, накладений 25.05.2004 р. на все моє нерухоме майно та майнові права. Таким чином, його нерухоме майно та майнові права безпідставно перебувають під арештом починаючи з 15.07.2004 р. Крім того, як зазначено в листі начальника відділу ОСОБА_4, виконавче провадження № В-3/251 знищено у звязку з закінченням строку зберігання, а будь-яких інших виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 в провадженні відділу немає, і відповідно - заходів примусового виконання щодо нього не вживається.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про те, що виконавче провадження № 52393832 закінчено, проте державним виконавцем не знято арешту з нерухомого майна позивача, чим останній порушив норми Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець повинен здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом та вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 5 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними й зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно до постанови ВССУ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

У відповідності до ч.1 ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно до п.3 вказаної постанови, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Згідно до розяснень, наданих ВССУ у п.18 постанови пленуму від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

З огляду на вищевикладене, суд вважає скаргу обґрунтованою.

Керуючись: ст. ст. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 169, 208-209, 212-215, 218, 383 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 до начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області - задовольнити.

Зняти арешт з всього належного ОСОБА_1 нерухомого майна та майнових прав, накладений 25.05.2004 р. постановою АА № 294805 заступника начальника другого відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Одеси ОСОБА_2, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-316/03, виданий 31.03.2004 р. Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» боргу в розмірі 9 145, 17 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Суворовський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: