Єдиний унікальний номер 233/1199/17 Номер провадження 22-ц/775/1552/2017
Головуючий в I інстанції Мартишева Т.О.
Суддя доповідач Мальований Ю.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого: судді Мальованого Ю.М.

суддів Санікової О.С., Новосьолової Г.Г.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», подану Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіною Мариною Анатоліївною, на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 9 червня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 73 3Н/07-М від 05 листопада 2007 року у розмірі 132 692 грн.04 коп.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 9 червня 2017 року позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» було задоволено. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - вказану однокімнатну квартиру, шляхом надання ПАТ «ВіЕйБі Банк» права на продаж предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві, за початковою ціною, встановленою у іпотечному договорі від 05 листопада 2007 року в розмірі 117 978 гривень. Резолютивна частина оскаржуваного заочного рішення має застереження, що воно не підлягає виконанню на час дії мораторію, встановленого Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

З вказаним рішенням не погодився позивач ПАТ «ВіЕйБі Банк» та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та направити справу до розгляду у загальному порядку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не досліджені в повному обсязі обставини справи. Ухвалюючи рішення, суд встановив початкову ціну предмету іпотеки, яка встановлена у іпотечному договорі від 5 листопада 2007 року в розмірі 117 978 грн. та не звернув увагу на те, що позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки без встановлення початкової ціни. Також судом під час розгляду справи не було визначено вартості предмету іпотеки.

Крім того, зазначив, що судом зупинено виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до припинення дії положень Закону України «Про тимчасові заходи на період антитерористичної операції» що є порушенням прав Банку та спричинить невиправдані видатки з Державного бюджету України, а також збитки для держави в особі Фонду гарантування вкладів в особливо великих розмірах.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає подальшому розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «ВіЕйБі Банк» Григор А.А., яка наполягала на доводах апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині визначення ціни іпотечного майна та зупинення виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до припинення дії положень Закону України «Про тимчасові заходи на період антитерористичної операції».

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем ОСОБА_3 не оскаржено.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачка належним чином не виконує зобов'язання, взяті на себе за кредитним договором № 73 ЗН/07-М від 5 листопада 2007 року унаслідок чого виникла заборгованість. Згідно умов даного кредитного договору 5 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», який було перейменовано на публічне акціонерне товариство, та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 73 ЗН/07М, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 16 000 доларів США, що за курсом НБУ складало еквівалент 80 800,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних з кінцевим терміном повернення 4 листопада 2012 року (а.с. 9-12).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачкою був укладений іпотечний договір б/н від 5 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Сілаковою І.С., згідно якого відповідачка передала в іпотеку банку належну їй однокімнатну квартиру зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 32,6 кв.м., житловою площею 16.2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-17). Відповідно до умов Іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку (терміну) виконання Зобов'язання (тієї чи іншої його частини) воно не буде виконане, у разі порушення Позичальником Зобов'язання за Кредитним договором чи Іпотекодавцем зобов'язань за Договором, а також інших обов'язків Іпотекодавця/Позичальника Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на Предмет іпотеки (п.п. 4.1.5, 4.1.6) (а.с. 17).

Відповідно п. 2.3.2 Договору іпотеки, сторони домовились, що узгоджена сторонами оціночна вартість Предмета іпотеки становить 117 978 грн. (а.с. 16 зворот).

Крім того, сторонами за договором іпотеки обумовлено, що у випадку набуття Іпотекодержателем права звернення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель набуває права від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі з дотриманням умов, визначених в Законі України «Про іпотеку». Сторони домовилися, що ціною продажу Предмета іпотеки є ціна, яка визначена Іпотекодержателем на підставі оцінки Предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, якого обирає Іпотекодержатель на свій розсуд без погодження з Іпотекодавцем; - сума, що зафіксована у цьому Договорі, є узгодженою сторонами оцінкою Предмета іпотеки (п. 2.3.2 Договору іпотеки). Право обирати спосіб визначення ціни предмету іпотеки належить Іпотекодержателю (а.с.18).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Згідно з положеннями частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Аналогічний правовий висновок Верховний Суд України сформулював у постановах від 13 травня 2015 року (справа № 6-63цс15), від 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 8 червня 2016 року (№ 6-1239цс16), 7 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 4 листопада 2015 року (№ 6-340цс15).

Щодо до доводу апеляційної скарги про застосування мораторію на виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд відзначає наступне.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки.

Крім того, згідно із пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не підлягає виконанню.

Встановлений Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Доповнення резолютивної частини рішення застереженням, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання відповідачем зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати та відчужувати його.

Таким чином, в порядку ст. 217 ЦПК України підлягає відстрочці виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Отже, у справі, яка переглядається, суд дійшов вірного висновку про те, що з набуттям чинності Закону про мораторій зупинено право іпотекодержателя ПАТ «ВіЕйБі Банк» на продаж предмета іпотеки.

Ця правова позиція висловлена Верховним Судом України 21 жовтня 2015 року при розгляді справи N 6-1644цс15.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Під час розгляду справи від представника позивача ПАТ «ВіЕйБі Банк» 14 вересня 2017 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з метою отримання звіту про оцінку предмету іпотеки, яке було задоволено (а.с. 130,131).

12 жовтня 2017 року до апеляційного суду надійшло аналогічне клопотання представника позивача, у задоволенні якого було відмолено через відсутність фактичних даних про вжиття заходів для проведення такої оцінки та з метою дотримання строків, передбачених ст. 3031 ЦПК України. (а.с. 149,150).

З урахуванням викладеного апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу позивача, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Крім цього, заявник при зверненні з апеляційною скаргою на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 9 червня 2017 року просив апеляційний суд відстрочити сплату судового збору.

21 серпня 2017 року ухвалою апеляційного суду Донецької області Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі у сумі 1760 грн. 00 гривень (а.с. 89-90).

У зв'язку з чим, необхідно стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк», судовий збір, не сплачений при подачі апеляційної скарги, на користь держави в сумі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень 00 копійок, за наступними реквізитами отримувач - Бахмутське УК/м. Бахмут, код отримувача (за ЄДРПОУ) - 37868870, код класифікації доходів бюджету 22030101, рахунок отримувача - 0015, банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, МФО 834016, призначення платежу - *; 101; судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації, позивача, Апеляційний суд Донецької області (м. Бахмут).

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відхилити.

Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 9 червня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» судовий збір, не сплачений при подачі апеляційної скарги, на користь держави в сумі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень 00 копійок, за наступними реквізитами отримувач - Бахмутське УК/м. Бахмут, код отримувача (за ЄДРПОУ) - 37868870, код класифікації доходів бюджету 22030101, рахунок отримувача - 0015, банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, МФО 834016.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: