ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2916/17
Провадження № 2/362/1891/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Корнієнка С.В., при секретарі Дрозденко К.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі № 6, що знаходиться у будинку № 98-а по вул. Залізничній в смт. Калинівка Васильківського району Київської області.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він є користувачем квартири АДРЕСА_1, яка була надана йому в користування як службова, що підтверджується протоколом Житлової комісії Головного управління МНС України в Київській області № 1 від 22.05.2008 року (копія витягу додається). На даний час у вказаній квартирі, реєстрацію місця проживання має ОСОБА_2, яка являється його колишньою дружиною, яка не проживає вже більше семи років. У звязку з реєстрацією місця проживання відповідача у даній квартирі він вимушений сплачувати усі комунальні платежі власним коштом, які нараховуються у зв'язку з тим, що відповідач зареєстрована у даному житлі хоча і не проживає, а отже не несе жодних витрат щодо утримання житла.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив задовольнити.

В судовому засіданні відповідач в задоволенні позову просила відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого майнового права чи інтересу.

У відповідності до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положенням ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст.158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Згідно до ст. ст. 64, 156 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до положень ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Положеннями ч. 2 цієї ж статті зазначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з тим, згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Приймаючи по справі рішення суд також враховує положеннст.1216 ЦК України, за якою спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до положень ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

Як вбачається з положень ч.ч.3 і 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні, витягом з протоколу житлової комісії Головного управління МНС в Київській області №1 від 22.05.2008 року задоволено рапорт інспектора начальника ППЧ-60 м-ра служби цивільного захисту ОСОБА_1 та надано службову квартиру №6 при ПДПЧ-23 смт. Калинівка на період перебування у трудових відносинах з ГУ (а.с.9).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 15 вересня 2001 року у виконавчому комітеті Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області актовий запис №9, розірвано (а.с. 10-13).

Згідно довідки житлової комісії апарату ГУ державної служби України з надзвичайних ситуацій від 13.04.2017 року №3/17, громадянка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 по результатам перевірки житловою комісією за вказаною адресою не проживає (а.с.14).

Актами обстеження Калинівської селищної ради, які були проведені 05.01.2017 року, 11.03.2017 року та 25.05.2017 року підтверджується, що ОСОБА_2 у вище зазначеній квартирі не проживає (а.с.15-17).

З договору найму службових жилих приміщень 7 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Київській області від 08 квітня 2017 року ОСОБА_1 прийняв в платне строкове користування службове жиле приміщення, яке знаходиться за адресою: смт. Калинівка, вул. Залізнична, 98.

Відповідно до ордеру на службове приміщення житлово-побутової комісії ГУ МНС України в Київській області №1 ОСОБА_1 на підставі рішення житлово-побутової комісії ГУ МНС України в Київській області від 22 травня 2008 року протокол №1 видано на сімї в складі 3 чоловік, на право займання 1 кімнати, 60 кв. м. у квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до пунктів 19, 20 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1998 року за №37 - у справах про виселення зі службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових. При цьому слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради про включення їх до числа службових, а в будинках колгоспів - з часу затвердження виконавчим комітетом відповідної Ради рішення загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених. Оскільки в силу ст. 125 Житлового кодексу України деякі категорії громадян, які проживають у службових жилих приміщеннях, не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення, при розгляді справ про виселення зі службових жилих приміщень необхідно з'ясовувати, чи користуються відповідачі зазначеною пільгою. Зокрема, особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жиле приміщення, не менше 10 років, користуються такою пільгою і в тому разі, коли цей стаж переривався.

Отже, даючи аналіз зібраних доказів у справі та зазначених правових норм, суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача права користування спірним житловим приміщенням та приймаючи до уваги наявність у відповідачів ордеру на спірну квартиру, який є чинним, з огляду на недоведеність позивачем факту порушення його прав відповідачем, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК УРСР та ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.