Справа № 381/68/16-ц Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/3146/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 47 20.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Сержанюка А.С., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про визначення місця проживання дитини. Заявлені вимоги мотивував тим, що перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, який розірвано за її ініціативою. З моменту, як вона залишила сім'ю, ОСОБА_2 взагалі не цікавилася життям доньки та влаштовувала своє особисте життя, однак після того, як він звернувся до суду про стягнення з неї аліментів, рішеннями Фастівського міськрайонного суду Київської області за позовами ОСОБА_2 визначено місце проживання дитини разом із матір'ю та постановлено відібрати у нього неповнолітню доньку. Однак рішення суду неможливо виконати в зв'язку з тим, що малолітня дитина категорично відмовляється йти жити до матері, кожна спроба відібрати дитину та змінити її місце проживання або навіть спроба матері зустрітись з донькою закінчувалась істеричним станом дитини. Зважаючи на той факт, що подальші дії відносно зміни місця проживання доньки та передачі її матері стали небезпечними для фізичного та психічного здоров'я дитини, він був вимушений звернутися до суду з заявою про визнання виконавчого листа про відібрання дитини неможливим до виконання, яка була судом задоволена. Вважає, що в даному випадку є в наявності виняткові обставини, за яких місце проживання дитини повинно бути визначене з батьком. Просив визначити місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_4

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено, визначено місце проживання дитини ОСОБА_6 за місцем проживання та реєстрації батька ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області, відібрано малолітню дитину ОСОБА_2 від ОСОБА_4 і передано її матері, однак станом на 13 квітня 2017 року рішення не виконано, оскільки ОСОБА_6 перешкоджає цьому. і державний виконавець посилається на те, що не знає, як його виконувати. ОСОБА_4 постійно звертався до різних установ з клопотаннями переглянути свої висновки про відносини між матір'ю та дитиною, в своїх заявах неодноразово принижував її та доносив неправдиву інформацію про її поведінку. Під час проведення виконавчих дій своєю поведінкою сам провокував нервові потрясіння у дитини і вона як мати не має до таких дій жодного відношення.

Третя особа ОСОБА_3, також не погоджуючись із рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що суд порушив принцип ст. 6 Декларації прав дитини щодо винятковості обставин при розлученні з матір'ю. Вказував, що ОСОБА_2 має постійне місце роботи та стабільний дохід, з іншого боку, доходи ОСОБА_4 відсутні. Крім того, ОСОБА_4 має заборгованість по сплаті аліментів, яка разом із пенею стягувалася із нього на користь ОСОБА_2 рішеннями суду. ОСОБА_2 має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції виходив із принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, розлучення малолітньої дитини з батьком потягне за собою докорінну зміну сталого життєвого устрою дитини, що негативно вплине на її психічний стан, за місцем проживання батька створено всі необхідні умови для проживання дитини, яка відчуває до нього особисту емоційну прихильність і проживанню з яким віддає однозначну перевагу; мати не позбавлена права на особисте виховання доньки іншим шляхом, зокрема шляхом визначення порядку її участі у спілкуванні та вихованні дитини.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 9 т. 1).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 липня 2013 року, позов задоволено, шлюб між сторонами розірвано (а. с. 109 - 112 т. 3).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей Фастівського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Фастівського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 лютого 2014 року, позов задоволено, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6 разом з матір'ю ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 10 - 11 т. 1, 73 - 76, 167 - 169 т. 2).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відібрання малолітньої дитини, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року, позов задоволено, вирішено відібрати малолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 від ОСОБА_4 і передати її матері ОСОБА_2, яка проживає АДРЕСА_1.

09 вересня 2014 року ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_3 (а. с. 36 т. 1).

Згідно актів державного виконавця державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції від 22 січня 2014 року, 16 квітня 2015 року, 02 червня 2015 року, 12 червня 2015 року, встановлено, що рішення суду про відібрання дитини не виконано, ОСОБА_6 відмовляється йти до матері (а. с. 113 - 115, 121 т. 3).

В матеріалах справи на а. с. 117 т. 3 наявна медична документація за результатами медичного профілактичного огляду учня за 01 вересня 2014 року та за 2014 - 2015 навчальні роки, згідно якої ОСОБА_6 вважається здоровою.

Також в матеріалах справи наявні довідки Фастівського центру первинної медико-санітарної допомоги від 01 вересня 2014 року та від 30 травня 2014 року з приводу звернень до даного медичного закладу (а. с. 118 т. 3).

Згідно висновку чергового лікаря-психіатра Фастівської центральної районної лікарні, ОСОБА_6 поставлено діагноз істерична короткострокова реакція, зі слів дитини - злякалася, побачивши матір (а. с. 120 т. 3).

Згідно довідок медичних закладів, ОСОБА_6 хворіла з 02 червня 2015 року по 19 червня 2015 року із діагнозом остаточні явища гострого бронхіту, психоемоційна розбалансованість. Рекомендований суворий психоемоційний спокій. Крім цього, ОСОБА_6 знаходилася на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Фастівської ЦРЛ з 19 червня 2015 року по 26 червня 2015 року з діагнозом гострий ларинготрахеїт, істероїдна реакція. Дитині рекомендовано суворий психоемоційний спокій (а. с. 122 - 125 т. 3).

22 травня 2015 року складено епікриз відносно ОСОБА_6, яка перебувала на стаціонарному лікуванні з 17 травня по 22 травня 2015 року з діагнозом гострий ларинготрахеїт, психоневрологічний синдром (істероїдна реакція). Рекомендовано уникати емоційного перенавантаження, стресових ситуацій (а. с. 130 т. 3).

Згідно довідок виконавчого комітету Фастівської міської ради від 04 листопада 2015 року № 31, від 02 червня 2015 року № 9, від 06 липня 2016 року № 9, ОСОБА_7 проживає в АДРЕСА_2 з 30 грудня 2008 року, згідно запису в будинковій книзі, з грудня 2012 року проживає вдвох з донькою, ОСОБА_6 ОСОБА_6 проживає за даною адресою з народження і по даний час. Адресу проживання не змінювала, дівчинка знаходиться на повному утриманні батька (а. с. 14 т. 1, 42, 43 т. 3).

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2015 року за заявою ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заяву задоволено, визнано виконавчий лист № 2/381/832/14 від 25 липня 2014 року, виданого судом про відібрання малолітньої ОСОБА_6 від ОСОБА_4 та передати її матері таким, що не підлягає до виконання (а. с. 12 - 13 т. 1). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2016 року ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2015 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_3 на адресу органу опіки та піклування Білоцерківського міськвиконкому про відмову від своїх батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, і надання права її матері право вибору усиновлювачів (а. с. 213 т. 2).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2016 року за позовом ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про встановлення часу і місця зустрічі з дитиною позов ОСОБА_9 задоволено, позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено (а. с. 75 - 81 т. 3). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_9 відмовлено (а. с. 88 - 91 т. 4).

Згідно довідки Фастівської спеціалізованої загальної школи І-ІІІ ступенів № 4 від 05 січня 2016 року № 5, мати дитини ОСОБА_2 цікавиться навчанням ОСОБА_6, була присутня та батьківських зборах в листопаді 2015 році, телефонує класному керівнику з приводу навчання та здоров'я дитини. ОСОБА_2 відвідує школу в позаурочний час, не зустрічаючись з дитиною (а. с. 133 т. 3).

Згідно довідки Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області № 4/9/10-13-10-24-13 від 12 вересня 2016 року, ОСОБА_4 перебуває на обліку у Фастівському відділенні Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області з 27 січня 2010 року як фізична особа-підприємець, працює на спрощеній системі оподаткування з 01 січня 2012 року по теперішній час. Згідно податної податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця сума доходу за 2015 рік - 0 грн.; за 2016 рік звітність не надходила, оскільки термін її подання не сплив (а. с. 180 т. 3).

Згідно довідки-розрахунку Фастівського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області, заборгованість по аліментах згідно виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_6 станом на 23 листопада 2015 року становить 28249,53 грн., на 31 січня 2017 року - 43439,58 грн. (а. с. 92 т. 4).

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 № 06-23/4947 від 31 жовтня 2016 року, при проведенні обстеження житлово-побутових умов сім'ї ОСОБА_2 було встановлено, що станом на 20 червня 2014 року рішення суду про відібрання дитини не виконується, дитина з матір'ю не проживає. Провівши бесіду з малолітньою ОСОБА_6, було встановлено, що дитина на даний час не має бажання проживати разом з матір'ю. Відповідно до наданої характеристики із навчального закладу, вихованням дитини займається батько ОСОБА_4, систематично приводить та забирає дитину зі школи, переживає та турбується за доньку, яка з грудня 2012 року постійно проживає з батьком та знаходиться на його утриманні. Відповідно до проведених обстежень практичними психологами, спеціалістами в галузі судової психології, дитина виявляє емоційну прив'язаність до батька. Виходячи із викладеного, орган опіки та піклування вважає, що визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком ОСОБА_4 є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а. с. 183 - 184 т. 3).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю.

Суд першої інстанції, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, прийнявши до уваги висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини, а також вислухавши думку самої дитини, дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини із батьком.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, а сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо мають місце обставини, з яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір'ю.

Крім того, оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо розлучення матері з дитиною, колегія суддів враховує, що визначення місця проживання із батьком не призведе до розлученні дитини з матір'ю, оскільки місце проживання малолітньої ОСОБА_6 разом із батьком не змінювалося, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а мати сама фактично залишила дитину проживати із батьком, змінивши своє місце проживання.

За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неможливості розлучення дитини із матір'ю, крім випадків, коли є виключні обставини на це.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про прийняте Фастівським міськрайонним судом Київської області від 18 грудня 2013 року про визначення місця проживання дитини із матір'ю та про рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2014 року про відібрання дитини і передачу її матері, яке не виконується в зв'язку із створенням перешкод в цьому ОСОБА_4 і затягуванням ним виконавчих дій, є лише припущенням щодо неправомірності дій позивача, не підтвердженим жодними доказами, та відхиляється колегією суддів.

Колегія суддів враховує, що згідно актів державного виконавця ДВС Фастівського МРУЮ від 22 січня 2014 року, 16 квітня 2015 року, 02 червня 2015 року, 12 червня 2015 року, при виході на дільницю встановлено, що рішення суду про відібрання дитини не виконано, оскільки ОСОБА_6 відмовляється йти до матері (а. с. 113 - 115, 121 т. 3), тобто дитиною неодноразово та категорично висловлено свою думку щодо відсутності бажання проживати із матір'ю, що підтверджує правильність висновків суду першої інстанції щодо визначення місця проживання дитини із батьком.

Дійсно, відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, на що посилається ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі.

Разом із тим, з часу ухвалення рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2013 року про визначення місця проживання дитини із матір'ю обставини суттєво змінилися, що було враховано органом опіки та піклування при складенні нового висновку про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Разом із тим, доводами апеляційних скарг не спростовано, що наданий органом опіки та піклування висновок щодо визначення місця проживання дитини з батьком є обґрунтованим та прийнятим в інтересах дитини, а отже у суду першої інстанції не було підстав для непогодження з ним.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про неможливість передання дитини для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, колегія суддів враховує, що довідка податкової інспекції про відсутність доходів ФОП ОСОБА_4 надана за 2015 рік і не свідчить про відсутність доходів позивача станом на час пред'явлення позову та ухвалення рішення, а наявність заборгованості по аліментам, стягнутої рішеннями Фастівського районного суду Київської області, як не підтверджує, так і не спростовує цих обставин.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про скасування ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2015 року та відмову ОСОБА_4 у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, висновків суду першої інстанції по суті позову не спростовують і також відхиляються колегією суддів.

Інші доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Сержанюк А.С.

Фінагєєв В.О.