Справа № 561/538/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року смт Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області в складі:

судді Світличного Р.В.,

за участю секретаря Савич Ж.В.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в смт Зарічне цивільну справу за позовом ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, про встановлення нікчемності заповіту та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у якому просив встановити нікчемність заповіту ОСОБА_7 та визначити йому додатковий строк у шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

В позовній заяві вказував, що 19 грудня 2015 року помер його батько ОСОБА_7 Внаслідок смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с. Річиця, Зарічненського району, Рівненської області, вул. Млинівська, 20. Він є спадкоємцем першої черги, та пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки проживає в м. Новий Уренгой, Ямало-Ненецького автономного округу, Тюменської області, Російської Федерації, має проблеми зі здоровям, та дочку, яка є інвалідом з дитинства та потребує постійного стороннього догляду. Посвідчений 11 квітня 2014 року секретарем Річицької сільської ради заповіт ОСОБА_7 на користь відповідача є нікчемний, оскільки складений з порушенням вимог щодо його посвідчення.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 предявлений позов підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_2 предявлений позов не визнала. Суду пояснила, що позивач ОСОБА_3 є працездатним, мав реальну можливість прибути в Україну та подати заяву про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк після смерті свого батька, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, доглядає за хворою дочкою його дружина, а тому пропустив строк для прийняття спадщини без поважних причин. Заповіт від 11 квітня 2014 року посвідчений повноважною особою на імя відповідача, посада якої не відноситься до працівників виконавчого комітету Річицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області. Також повідомила суд, що відповідач ОСОБА_6, та треті особи на стороні позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, приймати участі у справі не виявили бажання.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявилися в судове засідання, покази свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 11 квітня 2014 року ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповів усе своє майно, у тому числі житловий будинок та господарські будівлі що в с. Річиця, Зарічненського району, Рівненської області, вул. Млинівська, 20 для відповідача ОСОБА_6 Вказаний заповіт посвідчений секретарем Річицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області ОСОБА_8, та зареєстрований в реєстрі за № 11 (а.с.11).

19 грудня 2015 року ОСОБА_7 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ГЮ № 178726, виданого 21 грудня 2015 року (а.с.12).

У відповідності до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Рішенням Річицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області від 16 січня 2012 року № 110 покладено обовязки по вчиненню нотаріальних дій в органах місцевого самоврядування Річицької сільської ради на секретаря Річицької сільської ради ОСОБА_8 Цим же рішенням зобовязано секретаря сільради у своїй діяльності керуватися Законами України та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядування (а.с.94).

За змістом ст. 9 Закону України «Про нотаріат» нотаріус та посадова особа органу місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на імя і від імені працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом, або працівників даного виконавчого комітету. У зазначених випадках нотаріальні дії вчиняються в будь-якій іншій державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса чи у виконавчому комітеті іншої сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Нотаріальні і прирівняні до них дії, вчинені з порушенням встановлених цією статтею правил, є недійсними.

В п. 2.8. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11 листопада 2011 року № 3306/5 записано, що відповідно до статті 9 Закону України «Про нотаріат» посадова особа органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, не має права вчиняти нотаріальні дії на своє імя і від свого імені, на імя і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, їхніх та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на імя та від імені працівників даного органу місцевого самоврядування. Посадові особи органів місцевого самоврядування не мають права вчиняти нотаріальні дії також на імя і від імені даного органу місцевого самоврядування. У зазначених випадках нотаріальні дії вчиняються нотаріусом чи у будь-якому іншому органі місцевого самоврядування.

Згідно довідки Річицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області від 20 червня 2017 року № 1529 відповідач ОСОБА_6 станом на 11 квітня 2014 року по даний час працює в Річицькій сільській раді Зарічненського району Рівненської області на посаді прибиральниці 0,5 ставки, оператора компютерного набору 0,5 ставки (а.с.15).

Це означає, що відповідач ОСОБА_6 за станом на 11 квітня 2014 року, тобто у день посвідчення заповіту, перебувала у трудових відносинах з органом місцевого самоврядування, секретарем якого посвідчувався нікчемний заповіт.

У відповідності до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснив, що у разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом. Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи предявлялися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Оскільки заповіт ОСОБА_7 від 11 квітня 2014 року вчинений посадовою особою органу місцевого самоврядування на імя працівника цього органу, тобто з порушенням вимог щодо його посвідчення, відтак на переконання суду цей заповіт є нікчемним.

Суд не погоджується із запереченнями відповідача про те, що обмеження посвідчення заповіту стосуються лише членів виконавчого комітету Річицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області, оскільки це не спростовує перебування відповідача у трудових відносинах з органом місцевого самоврядування, до складу якого входить виконавчий комітет Річицької сільської ради.

Вирішуючи позовну вимогу про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, суд виходить з такого.

Позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом після смерті свого батька ОСОБА_7 Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 13 вересня 2017 року у справі № 561/491/17, яке набрало законної сили, встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_7, який помер 19 грудня 2015 року є батьком позивача ОСОБА_3 (а.с.45-46).

Після смерті ОСОБА_7 залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с. Річиця, Зарічненського району, Рівненської області, вул. Млинівська, 20. З виписки із погосподарської книги Річицької сільської ради № 2 особовий рахунок № 02-0188-1 вказаний житловий будинок рахується за спадкодавцем ОСОБА_7 (а.с.13).

Згідно інформації Зарічненської державної нотаріальної контори Рівненської області, викладеної в листі від 23 серпня 2017 року № 01-16/295, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, який помер 19 грудня 2015 року, звернулася ОСОБА_6 Спадкова справа заведена 09 вересня 2016 року за № 124/2016. Свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом не видавалося (а.с.37).

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12 від 26.09.2012 року, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що ОСОБА_3 має тяжке захворювання ніг. Він не оформлює для себе інвалідність для можливості утримувати свою дочку, яка є інвалідом з дитинства. Упродовж шести місяців з часу відкриття спадщини він не приїхав в Україну, оскільки не міг залишити роботу, як основного джерела доходу його сімї. У його дочки ОСОБА_10 постановлений діагноз ДЦП з дитинства, вона не розмовляє, самостійно не пересувається, потребує постійного стороннього догляду. ОСОБА_8 ці обставини унеможливили своєчасне подання заяви про прийняття спадщини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що у ОСОБА_3 хворі ноги та серце. На похорони свого батька він не мав можливості приїхати також через необхідність постійного догляду за своєю дочкою, яка є інвалідом з дитинства.

З досліджених в ході судового розгляду медичних документів видно, що ОСОБА_3 з 11 грудня 2015 року по 22 грудня 2015 року перебував на денному стаціонарному лікуванні з діагнозом облітеріруючий атеросклероз сосудів нижніх кінцівок (а.с.15), з 24 лютого 2016 року по 04 березня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в Новоуренгойській центральній міській лікарні (а.с.16). Згідно довідки медико-соціальної експертизи від 23 квітня 2009 року дочка позивача ОСОБА_12 має першу групу інвалідності з дитинства (а.с.17).

За таких умов суд вважає, що ОСОБА_3 пропустив шестимісячний строк, встановлений для прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті його батька ОСОБА_7, оскільки це було повязано з обєктивними, істотними та непереборними труднощами для позивача подати відповідну заяву нотаріусу, у тому числі в дипломатичну чи консульську установу України в Російській Федерації, а відтак є підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст. 212 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити нікчемність заповіту ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що посвідчений секретарем Річицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області 11 квітня 2014 року.

Встановити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, додатковий строк у шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, який помер 19 грудня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 1280,00 грн. (ОСОБА_12 тисяча двісті вісімдесят гривень) понесених ним та документально підтверджених витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Рівненської області через Зарічненський районний суд Рівненської області.

Суддя: Р.В. Світличний