01.11.17
Провадження 2/235/2056/17
Справа 235/4495/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 листопада 2017 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Філь О.Є.

при секретарі Сизон Ю.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди в звязку з травмою на виробництві,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 11.09.2017 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди в звязку з травмою на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з серпня 2008 року по березень 2017 року він перебував в трудових правовідносинах з відповідачем.

25 серпня 2016 року під час виконання трудових обовязків його було травмовано, було встановлено наступний діагноз: опік полумям вибуху 1-П ступеню голови, тулубу, рук та правої ноги на площі поверхні тіла 40%, опік дихальних шляхів першого ступеню, баротравма, опіковий шок середнього ступеню тяжкості.

Факт отримання травми та обставини нещасного випадку підтверджуються Актом про нещасний випадок за формою Н-1 та Актом проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 13.07.2017 року.

15 березня 2017 року за результатами огляду обласної профпатологічною міжрайонною МСЕК міста Краматорська йому вперше була встановлена друга група інвалідності внаслідок трудового каліцтва та 80% втрати професійної працездатності.

15.03.2017 року він був звільнений з підприємства в звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя.

В результаті виробничої травми йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що маючи молодий працездатний вік 29 років, він за висновками МСЕК може працювати лише на місцях, відведених підприємствами та організаціями для інвалідів, виконуючи низько кваліфіковані роботи, за які платять мінімальну заробітну плату. Завдані моральні збитки це сукупність фізичного болю і душевних страждань, які він зазнав під час трагедії та продовжує зазнавати і тепер. Він потребує постійної допомоги та підтримки своїх рідних, значних витрат на відновлення здоровя, його постійно дошкуляють думки про те, що він буде тягарем для рідних. Перебуваючи на лікуванні він не мав можливості вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю травми, почуття страху за майбутнє своє та своєї сімї, психологічний дискомфорт, порушення спокою, яке він відчуває до теперішнього часу. Його страждання є триваючими. Усі ці фактори викликають негативні емоції та переживання, порушено його нормальні життєві звязки та йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 100000 гривень, яку просить стягнути з відповідача по справі.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ ШУ «Покровське» в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково з розрахунку не більше як 300 грн. за 1% втрати працездатності.

Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 04.08.2008 року по 115.03.2017 року перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «ШУ Покровське», був звільнений на підставі ст. 40 п. 2 КЗпП України в звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоровя (а.с. 7-8).

25 серпня 2016 року під час виконання трудових обовязків його було травмовано, було встановлено наступний діагноз: опік полумям вибуху 1-П ступеню голови, тулубу, рук та правої ноги на площі поверхні тіла 40%, опік дихальних шляхів першого ступеню, баротравма, опіковий шок середнього ступеню тяжкості.

Факт отримання травми та обставини нещасного випадку підтверджуються Актом про нещасний випадок за формою Н-1 та Актом проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 13.07.2017 року (а.с. 15-39).

15 березня 2017 року за результатами огляду обласною профпатологічною МСЕК йому вперше була встановлено другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва та 80% втрати професійної працездатності (а.с. 40-41).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування.

Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування позивача на виробництві. Висновком МСЕК від 15.03.2017 року позивачу вперше було встановлено 80% втрати професійної працездатності в звязку з трудовим каліцтвом та другу групу інвалідності, дата чергового переогляду 15.03.2019 року (а.с. 40-41).

В звязку з цим 11.09.2017 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що в звязку з травмою на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 80% працездатності в звязку з травмою на виробництві, визнаний інвалідом 2 групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з

приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Маючи молодий працездатний вік 29 років, він за висновками МСЕК може працювати лише в спеціально створених умовах для інвалідів, виконуючи низькокваліфіковані та мінімальнооплачувані роботи. Завдані моральні збитки це сукупність фізичного болю і душевних страждань, які він зазнав під час трагедії та продовжує зазнавати до теперішнього часу. Позивач потребує постійної допомоги та підтримки своїх рідних, значних витрат на відновлення здоровя, його постійно турбують думки про те, що він буде тягарем для рідних. Перебуваючи на лікуванні він не мав можливості вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю травми, почуття страху за майбутнє своє та своєї сімї, психологічний дискомфорт, порушення спокою, яке він відчуває до теперішнього часу. Його страждання є триваючими. Усі ці фактори викликають негативні емоції та переживання, викликані негативними наслідками травми, порушено його нормальні життєві звязки та йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з травмою на виробництві втрачена на 80%, він визнаний інвалідом другої групи.

Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 45000 грн.

Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Крім того, суд вважає, що вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню.

Згідно довідки, наданої позивачем, він сплатив за правову допомогу 1800,00 грн. (а.с. 51).

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджені граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних і адміністративних справ і зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в

адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може

перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час

ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у

відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, час, який витрачено представником позивача

ОСОБА_1 на участь в судовому засіданні складає 60 хвилин (одна година), що в грошовому відшкодуванні складає 1280,00 грн. При визначенні вказаної суми судом враховується розмір мінімальної заробітної плати станом на жовтень 2017 року, що становить 3200,00 грн., та визначається за наступним розрахунком: 3200,00 грн. х 40% = 1280 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 237-1 КЗпП України, ст. 268 ЦК України, ст. ст. 3, 5, 7, 8, 10, 14, 57-60, 79, 88, 208-209, 212-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», з р/р 0071 в ПАТ «ВТБ Банк» м. Київ, МФО 321767, код ЕДРПОУ 13498562 на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, грошову компенсацію у розмірі 45000 (сорок пять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди в звязку з травмою на виробництві та витрати на правову допомогу у розмірі 1280,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», р/р 0071 в ПАТ «ВТБ Банк» м. Київ, МФО 321767, код ЕДРПОУ 13498562 на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: