АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/388/17 Номер провадження 22-ц/786/2381/17Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - Хіль Л.М.,

суддів - Лобова О.А., Мартєва С.Ю.,

розглянувсня у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 01 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Яромир-Агро» про стягнення заборгованості по орендній платі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ТОВ «Яромир-Агро» про стягнення заборгованості по орендній платі.

В обґрунтування позову зазначила, що вона має у власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,77 га згідно Державного акту НОМЕР_1 виданого 15 вересня 2003 року Староіржавецькою сільською радою Оржицького району Полтавської області. 25.05.2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Яромир-Агро» був укладений договір оренди належної їй земельної ділянки строком на 5 років. Договір набрав чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації. 22 жовтня 2011 року між нею та ТОВ «Яромир-Агро» була укладена додаткова угода до основного договору оренди землі, згідно з умовами якої термін дії договору оренди землі був продовжений до 31.12.2016 року. Дана додаткова угода пройшла відповідну держану реєстрацію, про що свідчить відповідний реєстраційний запис на ній.

Вказала, що ТОВ «Яромир-Агро» провело із позивачем розрахунок по орендній платі за весь час дії договірних відносин по оренді землі, окрім 2016 року. Розрахунок заборгованості по орендній платі становить: (142491,15грн./ нормативна грошова оцінка земельного паю станом на 12.01.2016 року/ х 5,5% / розмір щорічної орендної плати у відсотках/ = 7837 грн.01 коп). Даний розрахунок наведений з урахуванням п.12 договору оренди землі від 25.05.2007 року, п.п.2, 3 Додаткової угоди від 22.10.2011 року, а також довідки про нормативну-грошову оцінку земельної ділянки (паю) станом на 01.01.2016 року.

З урахуванням вищевикладеного, прохала суд стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі згідно договору оренди землі від 25.05.2007 року та додаткової угоди до договору оренди землі від 22.10.2011 року в сумі 7837 грн. 01 коп. та стягнути з відповідача судові витрати понесені на сплату судового збору - 640 грн. та на юридичну допомогу - 500 грн.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 01 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Яромир-Агро» про стягнення заборгованості відмовлено у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду належних доказів існування заборгованості з виплати орендної плати за 2016 рік; також позивач не надав доказів того, що сторони узгодили, що зміна нормативно-грошової оцінки земельної ділянки впливає на розмір орендної плати.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, прохала оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд дійшов до помилкового висновку про те, що перегляд розміру орендної плати не залежить від зміни нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Також зазначила, що суд не надав належної оцінки доказу, яким є лист Департаменту агропромислового розвитку Полтавської ОДА, згідно з інформацією з якого відповідач визнав наявність у нього боргу зі сплати орендної плати перед ОСОБА_3 за користування земельним паєм за 2016 рік.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до норми ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 10, що також передбачено і ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Місцевим судом вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з Державним актом НОМЕР_1, виданим 15 вересня 2003 року Староіржавецькою сільською радою Оржицького району Полтавської області ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,77 га, яка розташована на території Староіржавецької сільської ради, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 5).

25.05.2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Яромир-Агро» укладено договір оренди земельної ділянки розміром 3,77 га строком на 5 років. Даний договір зареєстровано в Оржицькому виїзному офісі центру ДЗК 19.07.2007 року № 56 (а.с. 8-9).

22.10.2011 року ОСОБА_2 та ТОВ «Яромир-Агро» укладено додаткову угоду згідно з умовами якої, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 54137,47 грн., договір діє до 31.12.2016 року. Розмір річної орендної плати становить 5,5% від нормативної грошової оцінки та в грошовому еквіваленті до виплати підлягає 2977,56 грн. Договір зареєстровано у відділі Держкомзему в Оржицькому районі № 03004 від 23.04.2012 року (а.с. 10).

Відповідно до листа відділу в Оржицькому району Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №2337 від 06.04.2017 року згідно «Справи щодо передачі у приватну власність земельних часток (паїв) співвласникам земля ПСП «Агрофірма «Хлібороб» Староіржавецької сільської ради Оржицького району Полтавської області від 2002 р.» станом на 01.01.2016 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки (паю) площею 3,77 га складає 142491.15 грн. (а.с. 11).

Згідно довідки від 09.06.2017 року виданої ТОВ «Яромир-Агро» пайовику ОСОБА_2 заборгованість по орендній платі станом на 01.01.2017 року відсутня (а.с. 32).

Відповідно до норми ч.1 ст.93 Земельного кодексу України, ст.1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зістаттею 13 Закону України «Про оренду землі»договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст.ст.6,27 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Згідно з нормою ст. 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Нормою ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до норми ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Виходячи зі змісту норми ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Нормою ч. 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

З урахуванням вищевикладених норм права та фактичних встановлених обставин справи, колегія суддів констатує правильність висновків суду першої інстанції про те, що розмір орендної плати за землю, у тому числі за 2016 рік, сторонами встановлений у п. 3 додаткової угоди до договору оренди землі, згідно з яким п. 10 договору оренди землі від 25 травня 2007 року викладений у наступній редакції: розмір річної орендної плати становить 5,5 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в грошовому еквіваленті становить 2977,56 грн. Доказів встановлення за згодою сторін іншого розміру орендної плати за землю, а саме 7837 грн. 01 коп. за 2016 рік, позивачкою надано не було.

Твердження апелянта про необхідність автоматичного перерахування орендної плати за землю у 2016 році з урахуванням грошової оцінки земельної ділянки (паю) у розмірі 142491,15 грн., колегія суддів сприймає критично, адже як вже зазначалось вище, питання зміни розміру орендної плати за землю позивачкою з відповідачем не вирішувалось, зміни до вказаного договору не вносились, вищевказана умова договору ОСОБА_2 не оскаржувалась, а тому, є чинною та обов`язковою до виконання сторонами.

Також, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що у п. 13 договору не міститься положення щодо обов`язкового перегляду розміру орендної плати у залежності від зміни нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Апелянт вказує на хибність висновку суду першої інстанції про те, що нормами законодавства не передбачено обов`язковості перегляду орендної плати за землю у разі зміни нормативно-грошової оцінки землі. В обґрунтування даного твердження апелянт посилається на норми ст. 61 ЦК України, ст. 15, 21, 30 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 13, 15 Закону України «Про оцінку землі». Проте, з аналізу вказаних норм не вбачається підтвердження вказаного доводу апеляційної скарги. Зокрема, вказані норми Закону України «Про оренду землі» тлумачать поняття та перелік істотних умов договору, а також поняття та умови визначення орендної плати за землю. Вказані норми Закону України «Про оцінку землі» взагалі містять положення про обов`язкове проведення нормативної оцінки земельних ділянок держаної та комунальної власності та інші випадки її обов`язкового проведення, а також, підстави для проведення оцінки земель. Зміст вказаних норм закону жодним чином не впливає на вірність висновків суду першої інстанції.

Як на доказ визнання відповідачем наявності боргу ТОВ «Яромир-Агро» зі сплати орендної плати за земельний пай перед ОСОБА_2, остання до суду апеляційної інстанції надала лист Департаменту агропромислового розвитку від 04.04.2017 року № Ш-29/80, у якому зазначено, що спеціалісти Департаменту провели в телефонному режимі спілкування з посадовими особами ТОВ «Яромир Агро» та заявником ОСОБА_3, було встановлено, що в 2016 році земельний пай який належить ОСОБА_3 на умовах оренди використовувало ТОВ «Яромир Агро». Орендної плати за 2016 рік ОСОБА_3 не отримував. Вказаний лист колегія суддів не вважає належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України з огляду на те, що вказане звернення було здійснено не позивачкою ОСОБА_2, а іншою особою - ОСОБА_3 відносно його паю і обставини встановлені спеціалістами департаменту стосуються іншої земельної ділянки. До того ж, з матеріалів справи не вбачається, що вказаний лист був предметом дослідження у суді першої інстанції, а був наданий апелянтом лише до суду апеляційної інстанції (а.с. 64-65).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до переконання, що висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, а оцінка доказів проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 01 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: --//-- Л.М. Хіль

Судді: --//-- О.А. Лобов

--//-- С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: Л.М. Хіль