Ухвала іменем україни 04 жовтня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» про зарахування суми в рахунок заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» (далі - ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просило стягнути з

ОСОБА_3 заборгованість за житлово-комунальні послуги, спожиті ним у період з 01 лютого 2012 року по 01 травня 2014 року в розмірі 20 495 грн

89 коп., 3 % річних в сумі 1 314 грн 42 коп. та інфляційні втрати в сумі 14 262 грн 28 коп.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що ОСОБА_3 як власник квартири АДРЕСА_1, своєчасно і в повному обсязі не вносив плату за утримання житла та комунальні послуги, внаслідок чого утворилась зазначена вище заборгованість, яку ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» просило стягнути в примусовому порядку.

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація», в якому, з урахуванням поданих уточнень, просив на підставі ст. ст. 202, 601 ЦК України зарахувати суму у розмірі 15 032 грн 19 коп. в рахунок оплати заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» по сплаті послуг з постачання гарячої, холодної води та централізованого опалення за період з вересня

2011 року по січень 2014 року; припинити зобов'язання ОСОБА_3 перед ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» по сплаті послуг з постачання гарячої, холодної води та централізованого опалення за період з вересня 2011 року по січень 2014 року в сумі 15 032 грн 19 коп.

На обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначав, що на підставі судового наказу Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня

2012 року з нього було стягнуто заборгованість за комунальні послуги за період з 01 червня 2009 року по 31 січня 2012 року, яку ним було сплачено в розмірі 15 032 грн 19 коп.

Водночас 16 квітня 2013 року судовий наказ був скасований, з вимогами про повернення йому сплачених коштів він не звертався, при цьому подав заяву про зарахування вказаних коштів на погашення заборгованості за постачання гарячої і холодної води та централізованого опалення, в тому числі - за спірний період.

Оскільки ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» відмовилося від запропонованого ним варіанту перерахунку, просив задовольнити його зустрічні позовні вимоги.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

11 лютого 2016 року, позовні вимоги ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» заборгованість по оплаті за користування комунальними послугами на період з 01 лютого 2012 року по 01 травня 2014 року в сумі 20 495 грн 89 коп., штрафні санкції у вигляді 3 % річних в розмірі 1 314 грн 42 коп. та втрати від інфляції в розмірі 14 262 грн 28 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» про зарахування суми в рахунок заборгованості відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, зустрічний позов ОСОБА_3 до ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» про зарахування суми в рахунок заборгованості задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 неналежним чином виконував свої зобов'язання щодо оплати вартості спожитих комунальних послуг, у зв'язку із чим заборгованість, яка виникла за період з 01 лютого 2012 року по 01 травня 2014 року, підлягає стягненню за рішенням суду.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відсутні правові підстави для взаємозаліку сплачених ОСОБА_3 сум на виконання судового наказу, який був в подальшому скасований, у рахунок погашення заборгованості за період з вересня

2011 року по січень 2014 року, оскільки з вимогою про поворот виконання судового рішення ОСОБА_3 не звертався.

Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки форми № 3 від 29 липня 2014 року у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 (власник), ОСОБА_4 (дружина) та троє малолітніх синів ОСОБА_3 - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі та обслуговуванні у ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація».

12 травня 2011 року між ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» та

ОСОБА_3 було укладено договір № 6/42 про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

17 квітня 2012 року Солом'янським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» заборгованості з оплати квартирної плати та за користування комунальними послугами в розмірі 14 927 грн 89 коп за період з 01 червня 2009 року по 31 січня 2012 року та судового збору в розмірі 107 грн 30 коп.

17 грудня 2012 року ОСОБА_3 сплатив на користь ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» 15 032 грн 19 коп.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 квітня 2013 року судовий наказ Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2012 року скасовано.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15.

Враховуючи, що ОСОБА_3 належним чином свої зобов'язання з оплати спожитих житлово-комунальних послуг не виконував, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат. При цьому судами було перевірено розрахунок заборгованості та встановлено, що при здійсненні вказаного розрахунку було враховано знижку ОСОБА_3 на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 50 %.

Законним та обґрунтованим є також висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для зарахування сплачених ОСОБА_3 на виконання судового наказу Солом'янським районним судом м. Києва від 17 квітня 2012 року грошових коштів у розмірі 15 032 грн 19 коп. в рахунок оплати заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» по сплаті послуг з постачання гарячої, холодної води та централізованого опалення за період з вересня 2011 року по січень

2014 року.

Враховуючи, що зазначена сума грошових коштів була сплачена ОСОБА_3 добровільно та зарахована ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» в рахунок погашення заборгованості за період з 01 червня 2009 року по

31 січня 2012 року, при цьому заборгованість при поданні даного позову нарахована з 01 лютого 2012 року, ОСОБА_3 не звертався із заявою про поворот виконання судового рішення в порядку ст. 380 ЦПК України, не є кредитором ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація», а тому відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог на підставі ст. 601 ЦК України.

Суди першої та апеляційної інстанцій вірно визначились із характером спірних правовідносин, надали їм правову оцінку, правильно застосували норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» та відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Твердження ОСОБА_3 щодо ненадання ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» житлово-комунальних послуг в повному об'ємі є необгрунтованими та ґрунтуються виключно на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що відсутні будь-які підтвердження того, що ОСОБА_3 звертався до ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» зі скаргами щодо якості та повноти наданих житлово-комунальних послуг, при цьому за адресою: АДРЕСА_1, здійснювалось споживання житлово-комунальних послуг, без проведення їх оплати згідно з встановленими тарифами.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права при вирішенні питання про витребування доказів є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 на порушення ст. 137 ЦПК України не було надано доказів неможливості отримання витребуваних відомостей.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 337, 344-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович