АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 671/357/17
Провадження № 22-ц/792/1090/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю прокурора,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу у справі за позовом заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури в інтересах держави до Писарівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Війтовецької селищної ради Хмельницької області, ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Волочиська районна державна адміністрація Хмельницької області, про визнання недійсним договору про спільний обробіток землі за апеляційною скаргою Прокуратури Хмельницької області на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 квітня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В березні 2017 року заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури, звертаючись до суду з цим позовом в інтересах держави до відповідачів, посилався на те, що рішенням виконкому Писарівської сільської ради народних депутатів від 27.02.1997 року Писарівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів було надано у постійне користування 10 га землі за рахунок земель резервного фонду. Вказана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с. Писарівка і перебуває в державній власності.

16.03.2016 між фізичною особою ОСОБА_1 та дирекцією Писарівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів в особі директора ОСОБА_2 укладено договір про спільний обробіток землі, згідно умов якого Писарівська ОСОБА_3 ступенів передає, а землекористувач ОСОБА_1 приймає для обробітку земельну ділянку площею 10 га терміном до 1 року. Проте технічна документація на вказану земельну ділянку не замовлялась та не розроблялася, реєстрація земельної ділянки не проводилася. Отже, Писарівська ОСОБА_3 ступенів не мала права розпоряджатися земельною ділянкою, при цьому оспорюваним договором фактично передала її ОСОБА_1 у платне користування. Укладенням удаваного договору про спільний обробіток землі сторони фактично приховали укладення договору оренди земельної ділянки. Тому прокурор просив суд визнати недійсним договір про спільний обробіток землі від 16.03.2016 року, та зобовязати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 10 га, яка знаходиться за межами населеного пункту с. Писарівка Волочиського району Хмельницької області, яку він займає на підставі вказаного договору.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 21.04.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Хмельницької області вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим в звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Вважає помилковими висновки суду про те, що що позов не може бути задоволений, оскільки предмет спору відсутній в звязку з укладенням сторонами додаткової угоди від 16.03.2017 про припинення договору та складання акту прийому-передачі земельної ділянки від 16.03.2017 року, що робить визнання договору оренди недійсним та застосування наслідків його недійсності неможливим. Судом не враховано, що згідно ст. 236 ЦК України правочин визнається недійсним з моменту вчинення, а не лише на майбутнє. Тому закінчення терміну дії договору, повернення земельної ділянки не є перешкодою для визнання спірного договору недійсним з моменту вчинення.

Також помилковими є висновки суду з приводу того, що вимога позивача та визнання позову відповідачами суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки прокурор вправі звернутися до суду із позовом про визнання недійсним договору, зміст якого суперечить вимогам цивільного законодавства.

В засіданні апеляційного суду прокурор підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, встановлено, що рішенням виконкому Писарівської сільської ради народних депутатів від 27.02.1997 року № 6 Писарівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів було надано у постійне користування 10 га землі за рахунок земель резервного фонду.

Замовлений проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, погоджено відділом Держземагентства та повернуто розробнику для подання на державну реєстрацію, проте на цей час земельна ділянка не зареєстрована.

16.03.2016 між фізичною особою ОСОБА_1 та Писарівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів в особі директора ОСОБА_2 укладено договір про спільний обробіток землі, згідно умов якого Писарівська ОСОБА_3 ступенів передає, а ОСОБА_1 приймає для обробітку вказану земельну ділянку терміном до 1 року на умовах внесення плати за користування ділянкою та надає додаткові послуги школі по обробітку землі.

16.03.2017 року між сторонами угоди було укладено додаткову угоду про припинення договору про спільний обробіток землі від 16.03.2016 року. Згідно акта прийому-передачі від 16.03.2017 року ОСОБА_1 звільнив земельну ділянку і повернув її навчальному закладу.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оспорювана угода укладена з порушенням закону - Писарівська ОСОБА_3 ступенів не мала повноважень на розпорядження земельною ділянкою державної власності, при цьому земельна ділянка не була сформована (зареєстрована), а отже, не могла бути обєктом цивільних прав.

Так, відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 9 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як обєкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. земельна ділянка може бути обєктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 ЗК України).

Виходячи з наведених норм закону, на час укладення оспорюваної угоди спірна земельна ділянка дійсно не була сформована, не проведено її державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі, а отже, не могла виступати предметом угоди.

В свою чергу до належного оформлення Писарівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів права на земельну ділянку остання залишається у державній власності.

Відтак Писарівська ОСОБА_3 ступенів не мала жодних повноважень на розпорядження земельною ділянкою державної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 236 ЦКУ, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

За своєю правовою природою оспорюваний договір є угодою про оренду земельної ділянки.

Суд першої інстанції правильно застосував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 23.12.2015 року, справа № 3-1143гс15, за якою визнання договору оренди недійсним та застосування наслідків його недійсності в разі розірвання договору оренди майна є неможливим, оскільки предмет спору припинив існування, фактичне користування майном на підставі договору оренди в разі визнання йог недійсним унеможливлює застосування наслідків недійсності правочину відповідно до ст. 216 ЦК України, оскільки використання майна річ безповоротна і відновити первісне становище сторін неможливо.

Посилання апелянта не необхідність відступлення від вказаної правової позиції не ґрунтується на доказах і є безпідставним.

Крім того, суд першої інстанції правильно констатував, що такий спосіб захисту порушеного права чи інтересу як визнання правочину недійсним застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину з порушенням умов, необхідних для його чинності. Метою звернення до суду з таким позовом є застосування наслідків його недійсності (реституції), відшкодування збитків або моральної шкоди у випадках, коли її відшкодування передбачено законом.

За змістом ст. 1, 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України суд покликаний захистити цивільне право кожної особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також її інтерес, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Припиненням оспорюваної угоди і поверненням земельної ділянки у володіння держави відновлено інтерес держави щодо дотримання законності у сфері використання та охорони земель.

В свою чергу внаслідок укладення оспорюваної угоди державі не завдано збитків чи іншої шкоди тощо, що вказує на відсутність на час вирішення спору порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу держави та органів, в особі яких вона діє, в контексті ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, які б потребували судового захисту.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Прокуратури Хмельницької області відхилити.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

________________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: ОСОБА_4 Провадження № 22-ц/792/1090/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 19