Справа № 127/2-1997/2010
Провадження № 4-с/127/137/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Жмудя О.О.,

при секретарі Бедрак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.02.2017 року та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з вищевказаною скаргою.

Скарга мотивована тим, що 18.08.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист № 2-1997/10 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ «БМ Банк» заборгованісті за кредитним договором № 1/30/180308 від 18.03.2008 року в розмірі 40 354,09 доларів США, що еквівалентно 319 842,48 грн., та судові витрати на загальну суму 1820 грн. В липні 2017 року ОСОБА_1 ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження щодо виконання вищезазначеного виконавчого листа та встановлено, що 13.02.2017 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження від 13.02 .2017 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-1997/10 стосовно стягнення з ОСОБА_1 загальної заборгованості в сумі 321 662,48 грн. Дані дії заявник вважає незаконними, з огляду на наступне. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2016 року визнано дії державного виконавця Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ щодо відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-1997/10 року незаконними та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.03.2016 року. Також зобовязано державного виконавця повернути виконавчий документ стягувану в порядку ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, державний виконавець виконуючи ухвалу суду мав лише повернути виконавчий документ стягувачу, однак цього зроблено державним виконавцем не було. В звязку з незаконними діями державного виконавця, стягувач повторно подав вищевказаний виконавчий лист на примусове виконання. Так, 20.06.2017 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-1997/10 відносно боржника ОСОБА_1

В зв'язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 звернулася до суду з даною скаргою та просить:

- зупинити стягнення за виконавчим листом №2-1997/10 року, виданим Вінницьким міським судом Вінницької області 18.08.2014 року, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1, який перебуває на виконанні в Центральному ВДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області;

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 50381471 від 13.02.2017 року;

- зобовязати державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 виконати вимоги ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2016 року по справі № 127/2-1997/10.

Сторони по справі в судове засідання не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином. Представником заявника суду надана заява про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що заяву підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представником заінтересованої особи ПАТ «БМ Банк» суду також надано заяву про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що заявлені вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі. Державний виконавець про причини неявки суд не повідомив, однак в минулих засіданнях висловив свою позицію щодо скарги, а саме те, що заперечує проти її задоволенні в повному обсязі. ОСОБА_4 про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що за виконавчим листом № 2-1997/10, виданим 18.08.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області, з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства «БМ Банк» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором № 1/30/180308 від 18.03.2008 року в розмірі 40 354,09 дол. США, що згідно офіційного курсу Національного банку України на 20.04.2010 року складає 319 842,48 грн., в тому числі строкова сума заборгованості по кредиту 32 586,39 дол. США (еквівалент 258 276,47 грн.); прострочена сума заборгованості по кредиту 2 271,79 дол. США (еквівалент 18 005,98 грн.); строкова сума заборгованості по відсотках 161,87 дол. США (еквівалент 1 282,97 грн.); прострочена сума заборгованості по відсотках 5 234,04 дол. США (еквівалент 41 484,48 грн.); пеня 100 дол. США (еквівалент 792,59 грн.) та судові витрати на загальну суму 1820 грн. (а.с. 3).

З оскаржуваної заявником постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 50381471 від 13.02.2017 року, суд вбачає, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1997/10, виданим 18.08.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області, відносно боржника ОСОБА_1 було закінчена, на підставі п.5 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 4).

Так, в змісті даної постанови зазначено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/2-1997/10 від 02.11.2016 року скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 50381471 від 09.03.2016 року, та зобовязано державного виконавця Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ повернути виконавчий документ стягувану в порядку ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». В ході проведення виконавчих дій стягнуто борг в сумі 5082,85 грн., виконавчого збору в сумі 466,56 грн., витрат на проведення виконавчих дій в сумі 100,00 грн.

Отже, п. 5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 40 вищевказаного Закону (у редакції, чинній на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець під час виконання ухвали суду від 02.11.2016 року мав повернути виконавчий документ стягувачу, в звязку з відмовою у відкритті виконавчого провадження, що визначено ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, ним було закінчено виконавче провадження, хоча воно не було відкрите.

Разом з тим, слід зазначити, що 20.06.2017 року головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_5 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1997/10 (боржник ОСОБА_1А.). Даний факт підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 54147205 від 20.06.2017 року (а.с. 5-6).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 383 ЦПК України,сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну виконавчу службу» дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"(ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний, вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 129-1 Основного Закону України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскарженні сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження").

Отже, гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07.02.14р. №6, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.11 Закону), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12).

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що державний виконавець Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 при винесенні постанови від 13.02.2017 року про закінчення виконавчого провадження, діяв неправомірно та з порушенням вимог Законом України "Про виконавче провадження", а тому необхідно скасувати вищевказану постанову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси ОСОБА_1 державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 при вчиненні виконавчих дій порушено, а тому скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 129-1 Конституції України, ст.ст. 18, 39, 40,74 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 13 Закону України "Про державну виконавчу службу", п.3 Постанови Пленуму Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07.02.14р. №6, ст.ст. 14, 383-387 ЦПК, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.02.2017 року та зобовязання вчинити дії - задовольнити.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 50381471 від 13.02.2017 року.

Зобовязати державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 виконати вимоги ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2016 року по справі № 127/2-1997/10.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.О. Жмудь