Номер провадження: 22-ц/785/4718/17
Головуючий у першій інстанції Рідник І.Ю,
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Комлевої О.С., Журавльова О.Г.

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення житлового приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.03.2017 року,

встановила:

30.07.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні належним їй на праві власності домоволодінням АДРЕСА_1 та виселення ОСОБА_3 з домоволодіння, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона постійно проживає та зареєстрована у зазначеному будинку, який у грудні 2003 року за договором дарування отримала в дар від матері, ОСОБА_4, та право власності на який зареєструвала в установленому, діючим на тої час, порядку. В будинку, за заявою колишнього його власника - ОСОБА_4, зареєстрований як член сім'ї власника будинку брат ОСОБА_2, відповідач по справі ОСОБА_3, який по теперішній час продовжує в ньому проживати разом зі своєю сім'єю та створює для позивача і членів її сім'ї неможливі умови для проживання, незважаючи на те, що після зміни власника будинку втратив право на користування ним та з цих підстав підлягає виселенню.

ОСОБА_2 в обґрунтування своїх позовних вимог доповнила, що відповідачу, який доводиться їй рідним братом, мати в 2002 році подарувала 0,055 га землі від загальної площі присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1, для будівництва власного будинку. Їй мати в 2003 році подарувала батьківську хату та земельну ділянку, що залишилася, площею 0,055 соток. З 2009 року взаємовідносини між нею та відповідачем погіршилися. У власному будинку вона та члени її сім'ї: син з невісткою та їх дитиною, відчувають себе як наймачі. Її сім'я може користуватися приміщеннями загального користування, такими як кухня, ванна кімната, тільки у разі, якщо вони не потрібні членам сім'ї відповідача. Вони містяться в двох житлових кімнатах, одна з яких є прохідна, тоді як сім'я відповідача займає в її будинку дві окремі великі житлові кімнати. У 2010 році, коли вона зверталася до суду з аналогічним позовом, але залишила його без розгляду за проханням брата, який обіцяв добудувати свій будинок і виселитися добровільно, відповідач перестав сплачувати комунальні послуги. З підстав того, що відповідач створює їй та членам її сім'ї неможливі умови для проживання у власному будинку, вона вимушена була звернутися за захистом своїх прав.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 належним їй на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1 Вирішено виселити ОСОБА_3 з зазначеного житлового будинку.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подавапеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове з урахуванням інтересів апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення житлового приміщення, суд першої інстанції дійшов висновку, що застосуванню підлягають нормами ЖК України, а саме статті 64, 150, 156, 158, хоча в своєму позові позивач просив застосувати також норми ЦК України, зокрема ст.386 та ст.391.

Колегія суддів з таким висновком суду повністю погодитись не може з огляду на таке.

Суд встановив, що позивачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 05.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Туйськ І.І., реєстр за №2946, належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 Комінтернівського району Одеської області. Право власності позивача на будинок зареєстровано Комінтернівським РБТІ 17.06.2005 року (а.с.6,7).

Відповідач разом з членами своєї сім'ї проживає в будинку позивача за її усною згодою на їх тимчасове проживання до закінчення будівництва власного будинку, тобто є наймачем житла без визначення строку найма за усною домовленістю з власником житла.

Відповідачем по справі, та членами його сім'ї, перешкоджають позивачеві повно і незаперечно здійснювати свої права користування і розпорядження власним будинком.

Відповідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками районного суду щодо необхідності захисту прав позивача в обраний ним спосіб, разом з тим вважає, що при вирішенні даного спору застосуванню підлягає ст.391 ЦК України, оскільки захисту підлягає саме порушене право власності.

Крім того колегією суддів встановлено, що відповідач після ухвалення оскаржуваного рішення виселився із будинку позивача разом із своєю сім'ю, винайняв житло, та на теперішній час має де проживати. Вказані обставини визнанні сторонами, а тому не потребують доказуванню.

Таким чином колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення права відповідача та його неповнолітньої дитини на житло.

Підсумовуючи вищевикладене, відповідно до ч.4 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення в частині обґрунтування задоволення позову про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення житлового приміщення, в іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила :

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.03.2017 року - змінити в частині обґрунтування задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення житлового приміщення.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

О.Г.Журавльов