ухвала

іменем україни

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
за участю представника позивача - ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року,

встановила:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із вказаним вище позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 17 серпня 2006 року з ОСОБА_7 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачці кредитні кошти у розмірі 140 000 доларів США зі сплатою 13 % річних, з кінцевим терміном повернення 15 серпня 2016 року.

Відповідач, порушуючи виконання умов договору кредиту в односторонньому порядку, припинила повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користуванням кредитом, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 28 квітня 2015 року у сумі 211 721 доларів США 14 центів, що у гривневому еквіваленті складає 4 848 110 гривень 38 копійок, з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 121 328 доларів США (2 778 237,09 грн), сума заборгованості за відсотками - 90 393,14 доларів США (2 069 873,29 грн).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 095/64-ДК від 17 серпня 2006 року станом на 28 квітня 2015 року в розмірі 4 848 110 гривень 38 копійок, яка складається з суми простроченої заборгованості за кредитом - 2 778 237,09 гривень, суми заборгованості за відсотками - 2 069 873,29 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 654,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника, оскільки він не надав доказів про погашення заборгованості за кредитом.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позичальник востаннє сплатила кошти на погашення тіла кредиту 27 вересня 2007 року, на погашення відсотків - 21 січня 2008 року, після чого перестала виконувати свої обов'язки з повернення коштів, а банк звернувся до суду із цим позовом 28 серпня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності про що було заявлено представником відповідача.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції у повній мірі погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду не відповідає цим вимогам.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 17 серпня 2006 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_8 укладений договір кредиту № 095/64-ДК, відповідно до п. 1.1 якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 140 000,00 доларів США зі сплатою 13 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості - 15 серпня 2016 року.

ОСОБА_8 отримала кредитні кошти у розмірі 140 000,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 17 серпня 2006 року № 87-100.

Згідно із розрахунком заборгованості за договором кредиту від 17 серпня 2006 року № 095/64-ДК станом на 28 квітня 2015 року ОСОБА_8 має заборгованість в сумі 211 721 доларів США 14 центів, що у гривневому еквіваленті складає 484 8110 гривень 38 копійок, з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 121 328,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 2 778 237,09 грн, сума заборгованості за відсотками - 90 393,14 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 2 069 873,29 грн.

12 травня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу ОСОБА_8 направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором від 17 серпня 2006 року № 095/64-ДК.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до

статті 1048 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, сторони узгодили у договорі, що заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами у розмірі 1 167,00 доларів США та останній платіж до 15 серпня 2016 року у розмірі 1 127,00 доларів США.

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки Верховного Суду України містяться в наданих для порівняння постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 та 03 червня 2015 року № 6-31цс15, від 14 грудня 2016 року № 6-2462цс16.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Так, апеляційний суд вищевикладеного належним чином не врахував, не звернув уваги на те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

За таких обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення не можна вважати законним та обґрунтованим й воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак