Ухвала іменем україни 04 жовтня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», публічного акціонерного товариства «Сведбанк», приватного підприємства «Черемшина» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 12 жовтня 2006 року між ним, закритим акціонерним товариством «Тас-Інвестбанк», правонаступником прав та обов'язків якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та приватним підприємством «Черемшина» (далі - ПП «Черемшина») укладено кредитний договір, за умовами якого йому та ПП «Черемшина» було надано кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом 140 000 євро, з терміном повернення до 11 жовтня 2013 року.

Вказував, що зазначений кредитний договір суперечить вимогам чинного законодавства та порушує його права, як споживача, оскільки є тристороннім, включає в себе споживче кредитування і кредитування юридичної особи, що не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Беручи до уваги зазначене, просив суд визнати недійсним з моменту укладеннякредитний договір від 12 жовтня 2006 року № 27/12-Ф.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від

07 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 12 жовтня 2006 року

№ 27/12-Ф, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Сведбанк», з моменту його укладення.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада

2015 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня

2015 року залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року, залишити в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що положення оспорюваного договору є несправедливими, оскільки містять умови про зміну у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки при підписанні оспорюваного кредитного договору позивач був ознайомлений з його умовами та погодився з ними без будь-яких зауважень.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що 12 жовтня 2006 року між ОСОБА_3, закритим акціонерним товариством «Тас-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ПП «Черемшина» укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 та ПП «Черемшина» було надано кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом 140 000 євро зі сплатою 13 % річних та з терміном повернення до 11 жовтня 2013 року.

Згідно з п. 1.5 кредитного договору цільове використання кредиту - для фізичної особи зі сторони позичальника на споживчі потреби, для юридичної особи зі сторони позичальника - на придбання обладнання та поповнення обігових коштів.

Пунктом 7.6.1 кредитного договору передбачено, що позичальники несуть солідарну відповідальність перед кредитором за зобов'язаннями щодо повернення кредиту, сплати відсотків, інших платежів.

28 листопада 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, за умовами якого до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором від 12 жовтня

2006 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

За положеннями ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

За змістом ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; умови кредитного договору викладені чітко та з наявністю повної інформації стосовно умов кредитування; позивач підписав кожну сторінку кредитного договору; на момент укладення договору та протягом майже 10 років з дня його укладення ОСОБА_3 не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та частково виконував його умови.

Беручи до уваги зазначене, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

Судом вірно враховано, що вказаний договір кредиту є тристороннім договором та ні нормами ЦК України, ні нормами Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено заборони на укладення кредитного договору з двома позичальниками.

Доводи касаційної скарги щодо неотримання повної інформації про обставини кредитування є необґрунтованими, оскільки умови оспорюваного договору містять інформацію щодо розміру процентної ставки, сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність. Позивач при укладенні вказаного договору мав можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та виконувався сторонами.

Суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, вірно застосував норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, надав обґрунтовану оцінку наявним в матеріалах справи доказам та доводам позивача, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович