Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.11.2017 Справа №607/8344/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

Головуючого судді Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання Зарічної О. П.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 предявила до суду позов до відповідача ОСОБА_3, в якому просить виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником вказаної квартири, у якій з 02 лютого 2014 року , зареєстрований її племінник відповідач ОСОБА_3 Однак, проживаючи у квартирі, упродовж усього часу відповідач не бере участі в її утриманні, оплаті комунальних послуг, зловживає спиртними напоями, постійно вчиняє сварки та бійки, що призвело до погіршення стану її здоровя. Своїми діями відповідач робить неможливим проживання разом із ним в одній квартирі та перешкоджає їй користуватися своєю власністю. В добровільному порядку ОСОБА_3 категорично відмовляється звільнити житлове приміщення, у зв'язку із чим, вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. При цьому позивач вказала, що відповідач ОСОБА_3 увесь час проживання у спірній квартирі, фактично з моменту реєстрації у помешканні, зловживає спиртними напоями, постійно вчиняє скандали, під час яких штовхає її , постійно намагається її побити, у звязку із чим неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Така неправомірна поведінка відповідача є постійною , однак документально зафіксована у постановах Тернопільського міськрайонного суду від 11 травня 2016 року, 30 січня 2017 року , 03 квітня 2017 року . Через вказані дії відповідача, у неї значно погіршився стан здоровя, відповідач робить нестерпним проживання в з ним одній квартирі, яка є її власністю. За таких обставин позивач та її представник просять позов задовольнити та виселити відповідача ОСОБА_3 із належної на праві власності ОСОБА_1 квартири №40, по вулиці Винниченка, 11 в м. Тернополі, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання , повторно, у судове засідання не з»явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не зявився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів, провівши заочний розгляд справи. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти:

Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 14 жовтня 1996 року, Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира №40, що знаходиться по вул. В. Винниченка, 11 в м. Тернополі належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам його сімї ОСОБА_1.

ОСОБА_5 про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Товариством з обмеженою відповідальністю Міське бюро технічної інвентаризації (м. Тернопіль) від 11 травня 2008 року №18758491 слідує, що на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВКІ 842198 від 06 травня 2008 року виданого Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №3-1666 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на ? частку квартири №40, що знаходиться по вул. В. Винниченка, 11 в м. Тернополі.

За наведених обставин позивач є власником спірної квартири за № 40 по вулиці В. Винниченка,11 у місті Тернополі .

Як убачається із довідки №1700 виданої 27 березня 2017 року ПП Загребелля у квартирі №40, що знаходиться по вул. В. Винниченка, 11 в м. Тернополі зареєстровані: ОСОБА_1 власник та ОСОБА_6 син сестри.

Згідно відповіді Тернопільського відділу Головного управління Національної поліції у Тернопільській області від 30 березня 2017 року за № К-19аз, до Тернопільського ВП ГУ НП в Тернопільській області 05 травня 2016 року та 20 січня 2017 року поступали звернення від ОСОБА_1 про вчинення конфлікту її племінником ОСОБА_3 за місцем її проживання. За даними фактами були проведені перевірки.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 травня 2016 року стверджується, що 05 травня 2016 року ОСОБА_3 по місцю свого проживання вчинив насильство в сім'ї відносно своєї тітки ОСОБА_1, під час якого чинив на неї моральний та психологічний тиск, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2017 року, ОСОБА_3 20 січня 2017 року по місцю свого проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, вчинив насильство в сім'ї відносно своєї тітки ОСОБА_1, чинив на неї моральний та психологічний тиск та ображав нецензурними словами. У зв'язку із цим, вказаною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт.

Окрім цього, як убачається із постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2017 року, 03 квітня 2017 року ОСОБА_3, знаходячись в м. Тернополі по вул. Винниченка, 11/40, вчинив сімейну сварку щодо ОСОБА_7, при цьому, кричав, висловлювався нецензурною лайкою, ображав та штовхав її, чинив моральний та психологічний тиск, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Судом установлено ,що внаслідок протиправної поведінки відповідача , яка триває упродовж тривалого періоду часу , у позивачки значно погіршився стан здоров'я, що стверджується інформацією від 25 квітня 2017 року за №124 наданою комунальним закладом Тернопільської обласної ради Центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф про те, що зареєстровані виклики до ОСОБА_1 : 13 січня 2016 року, діагноз Атеросклеротичний кардіосклероз; 06 грудня 2016 року криз гіпертонічний; 11 лютого 2017 року хронічний гастродуодентіт. Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, загострення. НВК; 06 березня 2017 року постійна форма ФП. Гіпертонічна хвороба ІІ ступеня. Важкий перебіг. 03 квітня 2017 року стенокардія напруги ІІ. Артеріальна гіпертензія. Постійна форма миготливої аритмії. Також, із наданої Тернопільським міським комунальним закладом Центр первинної медико-санітарної допомоги інформації за №01.1-04/305 від 30 березня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_1 зверталася за медичною допомогою, зокрема: 15 серпня 2014 року; 15 червня 2015 року; 24 листопада 2016 року; 20 січня 2017 року; 08 лютого 2017 року; 24 лютого 2017 року; 03 березня 2017 року; 07 березня 2017 року; 28 березня 2017 року.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 підтвердила, що є сусідкою позивача, неодноразово, із 2014 року по даний час , бачила як відповідач ОСОБА_3 перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння , вчиняв сварки та скандали у помешканні ОСОБА_7, під час яких ображав та штовхав позивачку ОСОБА_7, нецензурно висловлювався щодо неї нецензурною лексикою.

Згідно наданих у судовому засіданні пояснень свідка ОСОБА_9 - після скандалів, які постійно вчиняє у квартирі позивача відповідач ОСОБА_3 , будучи в стані алкогольного сп»яніння, стан здоров»я ОСОБА_7 значно погіршується, через що вона змушена викликати швидку медичну допомогу . Вказала , що ОСОБА_3 своїми неправомірними діями робить неможливим проживання ОСОБА_7 у її ж власній квартирі . Будучи сусідкою позивача, з її слів знає, що відповідач не приймає будь-якої участі у сплаті комунальних послуг та утриманні квартири.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_3 систематично порушує правила співжиття, незважаючи на те, що до нього застосовувались заходи впливу у вигляді усних зауважень та накладення адміністративного стягнення у виді громадських робіт, що стверджується постановами Тернопільського міськрайонно суду Тернопільської області.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Статтею 157 ЖК УРСР встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилось безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Протиправна винна поведінка це навмисні дії особи, безпосередньо пов'язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір'ї, а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку.

Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу.

За таких обставин, зажаючи на те, що відповідач систематично порушує правила співжиття, створюючи, таким чином, для позивачки неможливі умови проживання з ним в одній квартирі, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення конституційних прав позивача, які підлягають захисту шляхом виселення відповідача ОСОБА_3 з квартири №40, що знаходиться по вул. Винниченка, 11 в м. Тернопіль, без надання іншого жилого приміщення.

Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України із відповідача в користь позивача підлягають до стягнення понесені нею судові витрати в розмірі 640 гривень сплаченого судового збору при зверненні із позовом до суду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 88, 212, 213, 215, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартири №40, що знаходиться по вул. Винниченка,11 в м. Тернопіль, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в розмірі 640 гривень сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддяОСОБА_10