Справа № 442/1650/17
Провадження № 4-с/442/46/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря Харіва І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу Державного виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Львівської області - ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаною вище скаргою, в обґрунтування якої посилається на те, що йому невідомо про судове рішення, яке б зобов»язувало його 20.04.2016 року виселитися із нежитлового приміщення будинку №39 по вул..Б.Лепкого в м.Дрогобичі і відповідно 20.04.2016 року близько 10 години, відповідач виселив його із вищезгаданого приміщення без його присутності як боржника та передав майно на зберігання третій особі.

21.02.2017 року він звернувся до виконавця з заявою про повернення його майна, яке було описане під час примусового виселення, без присутності боржника, але його прохання залишилось без задоволення.

В зв»язку з цим просить визнати дії державного виконавця неправомірними та зобов»язати останнього задоволити його вимоги щодо описаного майна, повернувши його боржнику, передавши перед цим до спеціаліста для встановлення придатності його до використання та подальшої експлуатації.

В судовому засіданні скаржник підтримав подану скаргу, посилаючись на підстави, викладені в ній.

Представник відділу Державного виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Львівської області ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення скарги.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, оглянувши матеріали справи, вивчивши матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", враховуючи положення статті 383 ЦПК, суб'єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, зазначений у статті 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", оскільки відповідно до частини другої статті 4 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень частини 4 статті 82 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ (у даному випадку до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області). Частинами 1 та 2 статті 384 ЦПК України «Подання скарги» передбачено, що скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби; скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Статтею 386 ЦПК України «Розгляд скарги» визначено порядок розгляду скарги, згідно чого скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. У відповідності до положень статті 387 ЦПК України «Судове рішення за скаргою» за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу і, у разі встановлення обгрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до статті 14 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Зміст ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судові рішення, які набрали законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає.

З оглянутої постанови про доручення відносно проведення перевірки від 18.04.2016 року, винесеної головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бориславського міського управління юстиції Львівської області ОСОБА_4, вбачається, що в даному відділі перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист №442/3299/15-ц виданий 25.02.2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 30000 грн. заборгованості по орендній платі, 15 670 грн. 80 коп. інфляційних нарахувань за час прострочення розрахунку, 964 грн. 50 коп. 3% річних від простроченої суми боргу, 9 875,47 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 565 грн. 11 коп. судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2016 року у відділ ДВС Бориславського міського управління Львівської області надійшла письмова заява від стягувача ОСОБА_5 з інформацією про те, що майно боржника ОСОБА_1 знаходиться за адресою м.Дрогобич. вул..Б.Лепкого,39, тобто на території діяльності відділу ДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Крім цього, стягувач звернувся із проханням вжити заходи щодо опису й арешту майна боржника, ОСОБА_6, виявленого на території діяльності ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, з метою фактичного виконання наведеного вище рішення суду.

Відповідно до положень частини першої, другої та п'ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом, серед іншого, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

20 квітня 2016 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 складено Акт опису й арешту майна, на підстав якого описано і накладено арешт на майно, яке перебувало в нежитловому приміщенні по вул..Б.Лепкого, 39 в м.Дрогобич.

Як випливає зі змісту п. 1 ст. 55 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) основною метою застосування арешту майна боржника є забезпечення збереження цього майна в інтересах стягувача.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає відповідний акт.

В той же час, Закон України "Про виконавче провадження" не містить вказівки стосовно обов'язку державного виконавця повідомляти учасників виконавчого провадження про проведення опису майна боржника.

Послідовність дій по опису та арешту майна боржника деталізована в пункті 4.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5.

Згідно з підпунктами 4.2.2, 4.2.4 пункту 4.2 Інструкції акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті.

Якщо опис і арешт майна здійснюються за участю боржника або його представника, акт опису та арешту майна складається в двох примірниках.

Отже, акт опису та арешту майна підписується всіма особами, які присутні під час проведення цієї виконавчої дії.

В той же час беззаперечним є той факт, що боржник, як сторона виконавчого провадження, має право бути присутнім під час проведення виконавчих дій.

Однак, враховуючи те, що Законом не встановлений безпосередній обов'язок державного виконавця повідомляти сторони виконавчого провадження про проведення опису майна боржника, а сам акт опису майна не є тим документом, який державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін згідно з Законом, суд не має підстав визнавати дії державного виконавця в цій частині протиправними.

Аналіз наведених норм чинного законодавства, дає підстави суду дійти висновку, що саме по собі проведення дій державного виконавця з опису та арешту майна боржника у його відсутність, не може бути підставою для визнання його дій незаконними, оскільки по своїй суті вони були правомірними.

Судом не встановлено, що дії державного виконавця порушили права чи законні інтереси боржника у виконавчому провадженні такою мірою, яка обумовлює необхідність визнання їх протиправними.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як передбачено у п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст. 6 Закону України "Про виконавчу службу", зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скаржником не доведено наявність підстав для визнання дій державного виконавця неправомірними, так як останній не надав суду докази, які мали підтвердити добровільне виконання рішення суду, що давало підстави державному виконавцю вчиняти дії спрямовані на проведення опису й арешту наявного у боржника майна для забезпечення та гарантування прав стягувача в процедурі виконавчого провадження.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії державного виконавця та зобов'язати вчинити певні дії є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки описане та арештоване майно є в межах виконавчого провадження, яке здійснюється відділу Державного виконавчої служби Бориславського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Львівської області, таке в розпорядженні відділу Державного виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Львівської області відсутнє, про що скаржника повідомлено.

Відповідно до вимог ст.383 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Враховуючи наведене та керуючись ст.209 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

В задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу Державного виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Львівської області - ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 гривень в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п»яти днів з дня її проголошення.

Суддя: Нагірна О.Б.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 2 червня 2017 року.