У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 29 вересня 2012 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір позики, за умовами якого остання отримала 652 тис. грн, що еквівалентно 80 тис. доларів США, на строк до 29 вересня 2014 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики 29 вересня 2012 року між ним та відповідачем укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передала банку в іпотеку належу їй на праві власності будівлю магазину по АДРЕСА_1.

1 серпня 2013 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін до договору позики, за яким внесено зміни до окремих положень договору, у тому числі збільшено суму позики, яку вона отримало, у розмірі 815 тис. грн, що еквівалентно 100 тис.доларів США.

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, позику не повернула, на вимогу не реагувала.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_3 просив суд у рахунок погашення заборгованості за договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки, визнавши за ним право власності на будівлю магазину по АДРЕСА_1 у м. Котовську Одеської області.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 у розмірі 100 тис. доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки: кам'яну будівлю магазину загальною площею 46,8 кв. м, зазначену в схематичному плані під літером «А» з прибудовою (незакінчене будівництво) літери «А-1 а», розпочатим будівництвом «А-2», ганками «а-1,а-2» та вимощенням І, II, яка знаходиться по АДРЕСА_1 у м. Котовську Одеської області, визнавши за ОСОБА_3 право приватної власності на зазначене майно.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2016 року в частині визначення вартості предмету іпотеки змінено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 у розмірі еквівалентному 100 тис. доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки: кам'яну будівлю магазину загальною площею 46,8 кв. м, зазначену в схематичному плані під літерою «А», з прибудовою (незакінчене будівництво) літери «А-1,а», розпочатим будівництвом «А-2», ганками «а-1, а-2» та вимощенням І, II, яка знаходиться по АДРЕСА_1, за початковою ціною в розмірі 3 059 686 грн, визнавши за ОСОБА_3 право приватної власності на указане майно. Зобов'язано ОСОБА_3 відшкодувати ОСОБА_4 перевищення 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених за договором іпотеки від 29 вересня 2012 року вимог, у розмірі 197 849 грн 71 коп., що еквівалентно 7 741 доларам США.

У решті - рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за договором позики не виконала, позику не повернула. При цьому вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки є належним та ефективним способом судового захисту.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення вартості предмету іпотеки, виходив із того, що 90 % визначеної експертом вартості предмета іпотеки становить 2 753 717 грн 40 коп., що є еквівалентом 107 741 долар США, тому, зважаючи на розмір забезпечених іпотекою вимог у розмірі 100 тис. доларів США, іпотекодержатель має відшкодувати іпотекодавцеві 7 741 долар США, що є еквівалентом 197 849 грн 71 коп.

Зазначені висновки суду першої інстанції у незміненій при апеляційному перегляді частині та апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до положень процесуального закону, надані сторонами докази оцінені згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Судом установлено, що 29 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, за умовами якого остання отримала 652 тис. грн., що еквівалентно 80 тис. доларів США, на строк до 29 вересня 2014 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики між ним та відповідачем укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передала банку в іпотеку належу їй на праві власності будівлю магазину по АДРЕСА_1.

1 серпня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладенонотаріально посвідчений договір про внесення змін до договору позики, за яким внесено зміни до окремих положень договору, у тому числі збільшено суму позики, яку позичальник отримала, до 815 тис. грн, що еквівалентно 100 тис. доларів США (т.1, а.с. 10).

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, позику не повернула, на вимогу не реагувала.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями ч. 3 зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у ст. ст. 335, 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, з аналізу положень ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України можна зробити висновок, що законодавцем визначено три способи задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду про продаж майна з публічних торгів або надання іпотекодержателю права продажу предмета іпотеки від власного імені та два позасудових способи захисту - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю, зокрема, права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-1388цс16, від 9 серпня 2017 року № 6-2213цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У п. 4.2.1. договору іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до останнього права власності на предмет іпотеки.

Так, застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Установлено, що ОСОБА_4 не виконала умови договору позики, борг не повернула, на вимогу не реагувала, а положеннями договору іпотеки передбачене право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом його прийняття у свою власність на підставі цього договору та рішення іпотекодержателя (п. 4.2.1. договору), тобто позикодавець має право на визнання права власності на предмет іпотеки.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, апеляційний суд не звернув уваги на те, що цей спосіб захисту прав іпотекодержателя є позасудовим і не передбачений як спосіб захисту права шляхом звернення до суду ні ст. 16 ЦК України, ні Законом України «Про іпотеку», ні договором, укладеним між сторонами.

Однак, установивши факт невиконання позичальником грошових зобов'язань за договором позики, чим порушено права позивача, суд, дійшовши висновку про порушення прав кредитора, захистив його порушені права в спосіб, визначений у застереженні до договору іпотеки.

Зазначене узгоджується з ефективним способом захисту порушеного права шляхом проведення справедливого судового розгляду ( ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Посилання касаційної скарги на те, що стягнення звернуто на предмет іпотеки для погашення заборгованості у доларах безпідставне, оскільки предметом договору позики була гривня в еквіваленті до долара США, що не заборонено ч. 2 ст. 533 ЦК України, і апеляційний суд, змінивши рішення районного суду, також зазначив про заборгованість в еквіваленті до долара США.

У зв'язку з викладеним доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2016 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик