Номер провадження: 22-ц/785/1648/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, встановлення факту знаходження у безпорадному стані спадкодавця, встановлення факту ухилення від виконання обовязків щодо утримання та надання допомоги спадкодавцю, усунення від права на спадкування, визнання права на спадкування, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: ОСОБА_4, Головне управління державної міграційної служби в Одеській області про позбавлення права користування частиною житлового будинку, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Головне управління державної міграційної служби в Одеській області про позбавлення права користування частиною житлового будинку, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,

ВСТАНОВИЛА:

25.11.2013 року ОСОБА_2 звернулась із позовом про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_9 в період з листопада 1991 року по день його смерті 27.08.2009 року, встановлення факту знаходження спадкодавця ОСОБА_10 у безпорадному стані і ухилення спадкоємців ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 від виконання обовязків щодо утримання та надання допомоги спадкодавцю, усунення відповідачів від права спадкування 9/25 частин житлового будинку по вул. Весняній,4 в м. Одесі, визнання за нею права на спадкування 9/25 частин спірного домоволодіння та скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих на імя відповідачів 30.03.2013 року.

Позов обґрунтовано тим, що спадкодавець ОСОБА_9 у листопаді 1991 року припинив підтримувати шлюбні відносини з ОСОБА_3, з якою був у зареєстрованому шлюбі. Наявність зареєстрованого шлюбу між спадкодавцем і ОСОБА_3 стало перешкодою для позивачки встановити факт знаходження у фактичних шлюбних відносинах зі спадкодавцем. Однак з листопада 1991 року і до дня смерті ОСОБА_9 вона проживала зі спадкодавцем однією сімєю, вони вели спільне господарство та були повязані спільним побутом. З 1989 року спадкодавець не працював і основним джерелом

їхньої родини була заробітна плата позивачки і доходи від здачі в оренду гаражу та жилої кімнати. За життя спадкодавець хворів, мав численні захворювання, зокрема страждав на псоріаз у важкій формі, останні 5-6 років до смерті знаходився у безпорадному стані і потребував матеріальної та моральної допомоги.

Посилаючись на те, що спадкодавець знаходився у безпорадному стані і потребував матеріальної та моральної допомоги, вона самотужки здійснила поховання ОСОБА_9, відповідачі обіцяли їй придбати інше житло для проживання, вона фактично мешкала зі спадкодавцем однією сімєю більше 5 років, тривалий час матеріально забезпечувала спадкодавця і опікувалась ним, вона має право на спадкування з підстав ст.ст. 1264 та 1259 ЦК України, просила позов задовольнити.

Позивачка і її представник підтримали позов у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Представник ОСОБА_3 і ОСОБА_4, ОСОБА_5 позов ОСОБА_2 не визнали, зазначаючи про безпідставність та недоведеність вимог.

15.07.2014 року ОСОБА_3 і ОСОБА_5 звернулись із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_4 і Головне управління державної міграційної служби в Одеській області (далі-ГУ ДМС) про позбавлення права користування частиною житлового будинку, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Позов обґрунтовано тим, що за життя колишнього власника і спадкодавця ОСОБА_9 у частині житлового будинку по вул. Весняній,4 в м. Одесі у якості піднаймачів були зареєстровані ОСОБА_2 і сімя ОСОБА_8. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не звільняє спірне жиле приміщення, здає частину спірного жилого приміщення в оренду від чого отримує доходи, сімя ОСОБА_8 не проживає у спірному будинку більш як 5-ть років, позивачі, як власники спірного житла, не можуть належним чином не можуть користуватись своєю власністю, позивачі просили позов задовольнити (а.с.119-12 т.1).

Представник ОСОБА_3 і ОСОБА_5 свій позов підтримали, відповідачка ОСОБА_2 і її представник позов не визнали із посиланням на те, що ОСОБА_2 тривалий час проживала у спірному будинку разом зі спадкодавцем ОСОБА_10 однією сімєю.

01.12.2015 року ОСОБА_4, звернувся із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, треті особа: ОСОБА_4 і -ГУ ДМС про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення з тих підстав, що він є власником частини спірного домоволодіння, а відповідачі зареєстровані у частині домоволодіння як піднаймачі ще за життя колишнього власника та спадкодавця ОСОБА_9, при цьому сімя ОСОБА_8 не проживає у жилому приміщенні тривалий час, а відповідачка ОСОБА_2 чинить перешкоди у здійсненні права власності (а.с.166-168 т.1)

Представник ОСОБА_4 підтримала його позов у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Відповідачка ОСОБА_2 і її представник позов ОСОБА_4 не визнали із посиланням на те, що ОСОБА_2 тривалий час проживала у спірному будинку разом зі спадкодавцем ОСОБА_9 однією сімєю.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і представник ГУ ДМС не приймали участі у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01.03.2016 року ОСОБА_2 відмовлено у позові, позови ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 задоволено частково: суд зобовязав ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_4В у здійсненні права користування 9/25 частинами домоволодіння по вул. Весняній в м. Одесі ; виселив ОСОБА_2 з 9/25 частин спірного домоволодіння; визнав ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування 9/25 частинами спірного домоволодіння, а в решті вимог відмовив.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, часткове задоволення позовів ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_4, відмову їм у позові до ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неналежну оцінку судом доказів у справі, зокрема показів свідків.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, у встановленому законом порядку, рішення суду першої інстанції не оскаржили.

Представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у засіданні колегії суддів скаргу не визнали. Позивачка ОСОБА_2 і її представник, відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та представник ГУ ДМС у засідання колегії суддів не зявились. Позивачка ОСОБА_2 і представник ГУ ДМС сповіщені про розгляд справи 05.10.2017 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень апеляційного суду від 11.08.2017 року та від 12.08.2017 року (а.с.67,68 т.2). Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за місцем реєстрації не проживають і не отримують поштових повідомлень, нове місце реєстрації та проживання, у встановленому законом порядку (ст.77 ЦПК України), суду не повідомили. Рішення суду першої інстанції у частині підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України. За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Суд, відмовляючи у позові ОСОБА_2 виходив з недоведеності вимог. Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_4, суд зокрема виходив з того, що відповідачка ОСОБА_2 перешкоджає новим власникам у користуванні належною їм частиною спірного домоволодіння, при цьому, право відповідачки ОСОБА_2 на користування, яка не є власником спірної частини домоволодіння, є похідним від права власності колишнього власника і тому з припиненням його права власності, припинилось і право користування самої ОСОБА_2 (а.с.191-196 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у цій частині зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини зі спадкування та права власності на нерухоме майно, які регулюються нормами ЦК України.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст.ст. 1216 ч.1, 1223 ч.ч.1-3, 1224 ч.5, 1258 ч.ч.1,2, 1259 ч.ч.1,2, 1261 ч.1 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 28.08.2009 року помер ОСОБА_9 і після його смерті відкрилась спадщина на 9/25 частин домоволодіння по вул. Весняній,4 в м. Одесі (а.с.6-10 т.1).

На час смерті спадкодавця ОСОБА_9, останній з 12.09.1986 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який, у встановленому законом порядку, не розірвано (а.с.52 т.1).

Зазначені обставини встановлені рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.11.2012 року про відмову ОСОБА_2 у позові про встановлення факту знаходження у фактичних шлюбних відносинах і визнання права власності на житловий будинок та за зустрічним позовом ОСОБА_3 й інших про визнання права власності на спадщину після смерті ОСОБА_9, яке набрало чинності на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 16.01.2013 року (а.с.54-56 т.1).

В силу ст. 61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено і обєктивно підтверджується доказами у справі, що відповідачка, вселилась і зареєструвалась у спірному жилому приміщенні як піднаймач 13.10.2008 року, тобто менш як за рік до смерті спадкодавця ОСОБА_9, який помер 28.08.2009 року (а.с.6,51,59,132 т.1).

Всупереч ст.ст. 57-60 ЦПК України, позивачка не надала ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій належних та допустимих доказів того, що спадкодавець ОСОБА_9 , за станом здоровя потребував матеріальної допомоги та догляду, а також те, що спадкоємці першої черги за законом (дружина та сини спадкодавця) ухилялись від допомоги, якої потребував спадкодавець.

Зважаючи на те, що на час смерті спадкодавця, останній перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, позивачка ОСОБА_2 вселилась і проживала у спірному жилому приміщенні з жовтня 2008 року як наймач (піднаймач) жилого приміщення, належними та допустимими доказами не доведено, що ОСОБА_2 з 1991 року і по день смерті спадкодавця постійно проживала разом із ним, що спадкодавець знаходився у безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги, що спадкоємці першої черги ухилялись від обовязків щодо утримання та надання допомоги спадкодавцю, у звязку з чим відсутні підстави для усунення спадкоємців першої черги від спадкування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову ОСОБА_2 у позові в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції у частині задоволення вимог ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкод у здійсненні права користування домоволодіння й виселення ОСОБА_2

Станом на 28.08.2009 року власником 9/25 частин домоволодіння був спадкодавець ОСОБА_11

28.08.2009 року ОСОБА_9 помер (а.с.6 т.1).

ОСОБА_2 з 13.10.2008 року зареєстрована у спірній частині домоволодіння як наймач (піднаймач, а.с. 51,59, 132 т.1).

13.03.2013 року державний нотаріус видала спадкоємцям ОСОБА_9 - ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом на 9/25 частин домоволодіння по вул. Весняній,4 в м. Одесі (а.с.19-21 т.1).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст. 46 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. ст. 1220 ч.ч.1,2, 1268 ч.5 ЦК України).

Власник ОСОБА_3 зареєстрована у спірній частині домоволодіння з 20.11.2013 року (а.с.122,123,132 т.1).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права

володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Держава забезпечує

рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. ст. 316 ч.1, 317 ч.ч.1,2, 321 ч.1, 383 ч.1, 386 ч.2, 391 ч.1 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство не передбачає перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника стосовно збереження права користування жилим приміщеннями особами, які у свій час вселилися до цього приміщення зі згоди колишнього власника.

Виникнення права осіб на користування жилим приміщенням та обсяг цих прав насамперед залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселились, права власності на це житло, у звязку з чим припинення права власності цієї особи на жиле приміщення відповідно припиняється право осіб на користування, які з її згоди були вселені у спірне жиле приміщення.

Право ОСОБА_2, яка не є власником частини спірного жилого приміщення на користування жилим приміщенням є похідним від права колишнього власника жилого приміщення, а тому з припиненням його права власності, припинилось і право користування жилим приміщенням ОСОБА_2

ОСОБА_2 зі згоди колишнього власника ОСОБА_9, вселилась у спірне жиле приміщення в жовтні 2008 року у якості піднаймача.

Піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени

його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмови вони підлягають виселенню в судовому порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. У разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст. ст. 99, 169 ЖК УРСР).

ОСОБА_2 перешкоджає власникам частини спірного домоволодіння - ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 належним чином володіти та користуватись належною їм частиною домоволодіння.

Оскільки право ОСОБА_2, яка не є власником частини спірного жилого приміщення на користування жилим приміщенням є похідним від права колишнього власника жилого приміщення, а тому з припиненням його права власності, припинилось і право користування жилим приміщенням ОСОБА_2, ОСОБА_2 вселилась у спірне жиле приміщення як піднаймач і чинить перешкоди власникам частини домоволодіння, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовів ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 щодо зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкод у здійсненні права користування домоволодінням та виселення ОСОБА_2

Доводи представника ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що: факт постійного проживання ОСОБА_2 і спадкодавця з 1991 року доведено показами свідків і не заперечувався спадкоємцями; спадкоємці першої черги не спілкувались зі спадкодавцем і не надавали йому необхідної матеріальної допомоги, тоді як таку допомогу спадкодавцю протягом 19 років надавала ОСОБА_2; оплата за проведення експертизи не здійснена через те, що суд повторно не направив справу до експертної установи; резолютивна частина рішення суду щодо зняття з реєстрації ОСОБА_2 не відповідає висновкам у мотивувальній частині рішення, - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції щодо доведеності вимог у частині встановлення факту постійного проживання позивачки і спадкодавця в період з 1991 року по день смерті спадкодавця містить оцінку суду щодо вимог закону про належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачкою, а також достатність та взаємний звязок усіх доказів щодо встановлення зазначеного факту в їх сукупності.

З врахуванням усіх доказів, наданих сторонами, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про недоведеність вимог, як про встановлення факту постійного проживання позивачки і спадкодавця в період з 1991 року по день смерті спадкодавця, так і щодо вимог про встановлення факту знаходження спадкодавця ОСОБА_9 у безпорадному стані й ухилення спадкоємців ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 від виконання обовязків щодо утримання та надання допомоги спадкодавцю .

Згідно листа КУ Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи від 29.04.2015 року матеріали цивільної справи повернуті до суду без висновку експерта через ненадання необхідної медичної документації для проведення експертизи та несплату коштів за проведення експертизи (а.с.96,97,99,100,106 т.1).

В матеріалах справи відсутні докази надання необхідної медичної документації для проведення експертизи (а.с.96,97 т.1) або докази сплати за проведення експертизи (а.с.99,100 т.1).

Відповідно до ст. 7 ч.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV , зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення.

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у частині вирішення вимог ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 до ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8 про позбавлення права користування частиною житлового будинку, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення судом апеляційної інстанції не перевірялась, оскільки ОСОБА_7, у встановленому законом порядку, рішення суду не оскаржили, і у встановленому законом порядку, не уповноважували ОСОБА_2 оскаржити рішення суду у частині, що безпосередньо стосується ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку провідмову ОСОБА_2 у позові і про задоволення позову ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкод у здійсненні права користування домоволодіння та виселення ОСОБА_2, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду у цій частині залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2016 року у частині відмові ОСОБА_2 у позові і у частині задоволення позову ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 про зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкод у здійсненні права користування домоволодіння та виселення ОСОБА_2 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_12

ОСОБА_13