У х в а л а

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Петриківська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу ШульдінаТетяна Василівна, Петриківська державна нотаріальна контора, про визнання факту укладення заповіту особою, яка не мала на це право, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2013 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним заповіт подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8, складений та посвідчений 20 травня 2005 року, в частині розпорядження земельною ділянкою розташованою по АДРЕСА_1.

У задоволенні решті позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_7, складений та посвідчений 17 серпня 2011 року, в частині розпорядження житловим будинком із господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок та господарчі будівлі, що складається з: житлового будинку «А-1», загальною площею 42,8 кв.м, із них житлової - 18,7 кв.м; літньої кухні

«Б-1», вбиральні «Г-1» та колодязю і огорожі, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за заповітом подружжя ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, складений та посвідчений 20 травня 2005 року.

У задоволенні решти позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2014 року касаційну скаргу

ОСОБА_4 відхилено, рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2013 року залишено без змін.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаною заявою, посилаючись на те, що йому стали відомі обставини, які є істотними для справи, та не були і не могли бути відомі ні йому, ні суду під час розгляду зазначеної справи.

Зазначав, що 03 жовтня 2016 року спеціалістом обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» була проведена технічна інвентаризація домоволодіння по АДРЕСА_1 Петриківського району, Дніпропетровської області, за результатами проведення якої встановлено наявність об'єктів самочинного будівництва, добудови та реконструкція приміщень будинку, а саме - тамбур «б-1» до літньої кухні.

Також вказує, що будинок «А-1» реконструйовано, так як в приміщенні 1-2 змінилося його призначення з комори на санвузол.

Посилаючись на те, що зазначена обставина має суттєве значення для вирішення справи, оскільки технічний паспорт на домоволодіння являвся одним з основних доказів у справі і його невідповідність фактичним обставинам справи призвела до ухвалення необґрунтованого рішення, з урахуванням уточнених вимог, просив, скасувати рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року, у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами судового рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов правильного висновку, що обставини, на які посилається заявник є новим доказом, а не нововиявленою обставиною у розумінні ст. 361 ЦПК України.

Апеляційним судом правильно зазначено й те, що переобладнання приміщення з комори на санвузол не можна вважати самочинним будівництвом, оскільки площа, конфігурація будівництва не були змінені, тому відсутні ознаки наявності самочинного будівництва, що в свою чергу не свідчить про незаконність оспорюванного рішення.

Крім того, правильно зазначено й те, що питання про право власності на тамбур «б-1» до літньої кухні «Б-1» у вказаній справі не вирішувалось.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

І.М. Фаловська