Провадження № 2/752/4916/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.10.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Конельської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжжя, -

в с т а н о в и в:

у серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона з 14 липня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_4 року у подружжя народилася донька ОСОБА_3. Рішенням Голосіївського раййонного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року шлюб між сторонами у справі розірвано.

Позивач зазначає, що під час перебування у шлюбі з відповідачем 25 квітня 2007 року вони придбали за спільні сімейні кошти у власність квартиру АДРЕСА_1, а також 29 липня 2008 року придбали автомобіль НОМЕР_1.

Просила суд ухвалити рішення, яким:

-визнати за нею право власності на 70/100 часток квартири АДРЕСА_1,

- визнати за відповідачем право власності на 30/100 часток квартири АДРЕСА_1,

- визнати за відповідачем право власності на автомобіль НОМЕР_1 , зарахувавши належну позивачу грошову компенсацію у розмірі 120 852 грн. 50 коп. за 1/2 частку у праві власності на цей автомобіль в рахунок збільшення на 20/100 часток у праві власності на квартиру № АДРЕСА_1, а також припинити право власності ОСОБА_2 на вказаний автомобіль.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов, зазначивши, що відповідач зловживає алкогольними напоями, що створює неможливі умови для проживання у спільній квартирі. За таких підстав, позивач разом з дитиною вимушені проживати за іншою адресою. На думку позивача, відповідач не приймає участі у вихованні та розвитку спільної дитини. На утримання дитини аліменти відповідач сплачує лише у примусовому порядку на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Відповідач звернувся у суд із зустрічним позовом про поділ сіпльного майна подружжя. (а.с. 35)

Просить суд ухвалити рішення, яким:

- визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1,

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1,

- визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль НОМЕР_1,

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію за належну йому 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1 в сумі 120 852 грн. 50 коп.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, а також дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14 липня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року у подружжя народилася донька ОСОБА_3, що пітверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 08 листопада 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м Києві. (а.с. 9)

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 Постановлено розірвати шлюб, укладений ОСОБА_2 і ОСОБА_2, зареєстрований 14 липня 2006 року відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 відділом реєтрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва, про що в книзі реєстрації шлюбів 14 липня 2006 року зроблено запис за № 1216. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 вісотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починачи з 11.09.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 8)

У період шлюбу подружжям ОСОБА_3 була придбана квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 25 квітня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. (а.с. 10), яка на праві власності зареєстрована за позивачем. Дана квартира є двокімнатною, загальною площею 45,40 кв.метрів, житловою площею 26,40 кв.метрів.

Також у період шлюбу подружжям 29 липня 2008 року був придбаний автомобіль НОМЕР_1, що згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ зареєстрований на праві власності за відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 14)

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частинами 1-3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У ч. 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З урахуванням таких норм закону суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 та автомобіль НОМЕР_1, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу в рівних частках між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 по 1/2 частці кожному.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами 1, 2 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

У пунктах 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

З урахуванням таких норм закону, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 підлягає поділу між ОСОБА_2 та ОСОБА_2, з визнанням за кожним з них права власності на 1/2 частину спірної квартири.

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного 20 липня 2017 року ТО "Мегаполіс і партнери", ринкова вартість автомобіля НОМЕР_1 становить 241 705 грн.

За таких обставин, з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості автомобіля НОМЕР_1 в сумі 120 852 грн. 50 коп. (241 705 гривень / 2 = 120 852,50 гривень), визнавши за позивачем ОСОБА_2 право власності на вказаний автомобіль.

У позовній заяві ОСОБА_2 вказує про необхідність відступу від засад рівності часток подружжя, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні та розвитку спільної дитини. На утримання дитини аліменти відповідач сплачує лише у примусовому порядку на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року.

Суд, вважає, що зазначені обставини не є істотними та не є підставою для відступу від рівності часток при поділі майна сторін.

У зв'язку з цим, на думку суду, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та задоволенню у повному обсязі зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, а тому звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 325, 368, 370, 372 ЦК України, статтями 57, 60, 61, 63, 65, 68, 69, 70, 71 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль НОМЕР_1.

У порядку поділу майна виділити ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,40 кв.мтрів, житловою площею 26,40 кв.метрів.

У порядку поділу майна виділити ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,40 кв.мтрів, житловою площею 26,40 кв.метрів.

У порядку поділу майна виділити ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на автомобіль НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка с. Самгородок Сквирського району Київської області, іден. номер НОМЕР_2, проживає за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 1/2 частину компенсації вартості автомобіля НОМЕР_1 у сумі 120 852 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: