АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1217/16-ц 22-ц/774/987/К/17
Справа № 213/1217/16-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/987/К/17 суддя Бардін О.С.
Категорія № 33 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар Борщ А.А.

за участі: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами Прокуратури Дніпропетровської області та Державної казначейської служби України на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Уточнивши позовні вимоги, в їх останній редакції від 01 листопада 2016 року , просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь на відшкодування матеріальної шкоди внаслідок недоотримання заробітної плати 80552,68 грн., у відшкодування моральної шкоди 107490614,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з квітня 2010 року призначений виконуючим обовязки начальника відділу боротьби з незаконним обігом підакцизних товарів податкової міліції Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі.

Прокуратурою м. Кривого Рогу 18.06.2010 року відносно нього було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 162, ч.2 ст. 366 КК України, яку обєднано з кримінальною справою, порушеною відносно нього 26.08.2010 року за ч.1 ст.365 КК України. На виконання постанови слідчого 03 серпня 2010 року його відсторонено від займаної посади. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11.01.2011 року йому обрано запобіжний захід тримання під вартою.

У зазначеній кримінальній справі 13.12.2011 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу постановлено вирок, яким його визнано винним за ст.ст.365 ч.1, 162 ч.2, 366 ч.1, 70 ч.1 КК України та засуджено до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки з іспитовим строком на 1 рік на підставі ст. 76 КК України. В результаті апеляційного оскарження, вирок суду скасовано, кримінальну справу направлено до прокуратури м. Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування.

Постановою Прокуратури Дніпропетровської області від 26.08.2014 року зазначене кримінальне провадження закрито у звязку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_1. в суді та вичерпано можливості їх отримання.

Таким чином, він незаконно перебував під слідством з 18.06.2010 р. по 26.08.2014 р. (50 місяців - 4 роки 2 місяці 8 днів); тримався під вартою з 11.01.2011 р. по 13.12.2011 р. (11 місяців 2 дні); знаходився під підпискою про невиїзд (3 роки 4 місяці 13 днів).

Крім того, вважає, що його незаконно було відсторонено від посади, у звязку з чим позивач просив відшкодувати втрачений заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 80552,68 грн. з моменту винесення постанови про його відсторонення з 03.08.2010 р. до винесення постанови про закриття кримінального провадження від 26.08.2014 р.

Також, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, йому задано моральних страждань, які полягають у негативній зміні психічного стану внаслідок перебування під слідством, яке супроводжувалося численними викликами на допити, необхідністю доводи свою невинуватість, обмеженням свободи пересування тощо. Під час перебування під вартою він піддавався нелюдському поводженню через неналежні, нестерпні умови утримування у камері слідчого ізолятору, через непридатне та недостатнє харчування погіршилося його здоровя. Отже, моральні страждання виразилися в тому, що порушено нормальні життєві звязки, відносини з оточуючими людьми, які вважали його злочинцем і перестали з ним спілкуватися, моральних страждань завдано його сімї, яка весь цей час хвилювалася за нього, тому моральну шкоду він оцінює в 78004,80 мінімальних розмірів заробітних плат у сумі 107490614 грн.

Ухвалою суду від 14.11.2016 року замінено відповідача управління Державної Казначейської служби України у м. Кривому Розі на належного відповідача ОСОБА_4 Казначейську службу України.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2017 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 750 000 грн. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Прокуратура Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, постить питання про зміну рішення суду та зменшення стягнутої суми моральної шкоди з урахуванням вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» до 72500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 казначейська служба України посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. Зокрема вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення моральної шкоди. Розмір якої судом першої інстанції визначений без урахування засад розумності та справедливості.

В запереченнях на апеляційні скарги позивач ОСОБА_1, просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, на його думку, залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в часині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 з квітня 2010 року призначений виконуючим обовязки начальника відділу боротьби з незаконним обігом підакцизних товарів податкової міліції Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі.

Постановою прокурора м. Кривого Рогу старшого радника юстиції ОСОБА_5 від 18.06.2010 р. порушена кримінальна справа відносно старших оперуповноважених ВПМ Південної МДПІ ОСОБА_6 та ОСОБА_1 за фактом незаконного проведення огляду іншого володіння особи, скоєного службовою особою та службового підроблення, що спричинило тяжкі наслідки за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162 та ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 8 копія постанови).

26.08.2010 р. старшим слідчим прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області молодшим радником юстиції ОСОБА_7 була порушена кримінальна справа у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України (а.с. 9-10).

Наказом Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області від 03.08.2010 р. на виконання постанови слідчого прокуратури м. Кривого Рогу від 2 серпня 2010 року ОСОБА_1 було відсторонено від займаної посади (а.с. 11).

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.01.2011 р. змінено ОСОБА_1 запобіжний захід на тримання під вартою (а.с. 12-13).

Вироком Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 13.12.2011 року ОСОБА_1 визнано винним за ст.ст.365 ч.1, 162 ч.2, 366 ч.1, 70 ч.1 КК України та засуджено до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки з іспитовим строком на 1 рік на підставі ст. 75 КК України та на нього покладені обовязки згідно п.п.3,4 ст.76 КК України ( а.с.14-28).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.03.2012 р. вирок суду в частині засудження за ч.2 ст.162 КК України скасовано, провадження по справі в цій частині закрито на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України ( в редакції 1960 р.), в іншій частині вирок суду залишено без змін ( а.с.29-41).

Вищезгадану ухвалу суду скасовано ухвалою касаційної інстанції від 27.11.2012 р. та справу направлено на новий апеляційний розгляд ( а.с.44-49).

В подальшому кримінальне провадження закрито постановою Прокуратури Дніпропетровської області від 26.08.2014 року у звязку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_1 в суді та вичерпано можливості їх отримання ( а.с.61-64).

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доказами наявними в матеріалах справи підтверджується, що позивач незаконно перебував під слідством з 18.06.2010 р. по 26.08.2014 р. ( 50 місяців -4 роки 2 місяці 8 днів), при цьому тримався під вартою з 11.01.2011 р. по 13.12.2011 р. ( 11 місяців 2 дні) ; знаходився під підпискою про невиїзд з 14.07.2010 р. по 10.01.2011 р., з 14.12.2011р. по 26.08.2014 р. ( 3 роки 4 місяці 13 днів).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи на його користь 750000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що незаконними діями органів досудового слідства порушено право позивача на свободу та особисту недоторканість, закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та завдано моральної шкоди, що виявилась в душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку із притягненням до кримінальної відповідальності, перебуванням під вартою, підпискою про невиїзд, пов'язаними з цим обмеженнями в його житті, в порушенні нормального та звичного способу життя, в порушені соціальних зв'язків, в пригніченому стані, почутті приниження, відчаю і страху тощо.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, однак не може погодитися із визначеним судом першої інстанції її розміром.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

За ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується ОСОБА_4 незалежно від вини цього органу.

Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується ОСОБА_4 у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного притягнення, як обвинуваченого, а згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Згідно із вимогами ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», провадиться за рахунок коштів державного бюджету і не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на положення ст. 23 ЦК України, ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених Законом із урахуванням вимоги розумності та справедливості.

Встановивши, що кримінальне провадження відносно позивача закрито постановою Прокуратури Дніпропетровської області від 26.08.2014 року у звязку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_1 в суді та вичерпано можливості їх отримання, взявши до уваги, що позивач перебував під судом та слідством впродовж більш ніж 4 років та що до нього було застосовано запобіжні заходи у вигляді взяття під варту та підписки про невиїзд, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позову.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційних скарг прокуратури Дніпропетровської області та Державної казначейської служби України відносно недоведеності моральних страждань позивача та наявності підстав для стягнення.

Разом із тим, визначаючи розмір належної позивачу компенсації за спричинену моральну шкоду, суд першої інстанції не в повній мірі врахував положення ст. 23 ЦК України, ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких законом встановлено лише мінімальній розмір відшкодування моральної шкоди, а реальна компенсація моральної шкоди має визначатись судом з урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань і немайнових втрат, яких зазнала особа, а також засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин справи та обсягу заподіяної шкоди, приймаючи до уваги глибину та тривалість моральних страждань позивача, який незаконно тримався під вартою на протязі 11 місяців, а також виходячи із засад розумності і справедливості, належною коменсацією моральної шкоди позивачу має бути сума 150000 грн., у звязку з чим рішення суду в частині розміру моральної шкоди підлягає зміні на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, а апеляційні скарги відповідачів частковому задоволенню.

Керуючись ст. 303, 307 ст.309 ч.1 п.3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Прокуратури Дніпропетровської області та Державної казначейської служби України - задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2017 р. змінити в частині розміру стягнутої з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, зменшивши цей розмір із 750000 грн. до 150000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: