АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретаріМаличівській Н.В.,
за участю позивача ОСОБА_5,

представника позивача ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року

У справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 37-39/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що її син ОСОБА_8 з 2004 року не проживає у квартирі, що є її власністю - по АДРЕСА_1, не сплачує за комунальні послуги та не користується жилим приміщенням. Вказувала на те, що оскільки оплата комунальних послуг здійснюється з розрахунку зареєстрованих осіб, її син таких витрат не несе, у зв'язку зі скрутним матеріальним становище у неї не має змоги їх сплачувати. Зазначала, що реєстрація ОСОБА_8 порушує її права на розпорядження власністю. Наголошувала, що у суду першої інстанції були всі підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, нею надані акти про не проживання, а його заява від 18.06.2016 р. про проживання за кордоном лише підтверджує факт його відсутності у квартирі понад рік. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу по справі - ОСОБА_5, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири. Відповідно до довідки КК «Центр комунального сервісу» №02/10/00/3-458 (форма № 3) від 24.03.2017 року за вищевказаною адресою з 2001 року та по теперішній час зареєстрований, окрім ОСОБА_5, її син - ОСОБА_8, 1983 року народження (а.с. 7).

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення посилається на те, що починаючи з 2004 року та по теперішній час відповідач не тільки не проживає у квартирі, а ще й не сплачує житлово-комунальні послуги, чим, у свою чергу, перешкоджає позивачу, як єдиному власнику житла, вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

№ справи 761/11669/17
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8864 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 405 ЦК України про те, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Встановивши, що позивачем не надано до суду першої інстанції жодних належних та допустимим доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач, починаючи з 2004 року та по теперішній час постійно не проживає в спірній квартирі без поважних причин, або хоча б протягом року до подачі позову, а наявні в матеріалах справи акти працівників ЖЕКу лише констатують факт відсутності відповідача у квартирі на момент її обстеження, проте аж ніяк не містять інформації стосовно того, з якого саме часу та протягом якого часу, відповідач не проживає в спірний квартирі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не беруться до уваги, на підставі наступного.

Статтею 71 ЖК УРСР передбачена можливість збереження жилого приміщення за відсутніми наймачами або членами їх сімей протягом шести місяців або протягом більш тривалого часу при наявності конкретних обставин, перелічених також в ст. 71 цього ж кодексу, зокрема призовна та строкова військова служба, тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням, поміщенням дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника, виїздом у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна (піклувальника), влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги, виїзду на лікування в лікувально-профілактичний заклад, взяття під варту або засудження).

Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Таким чином, у разі встановлення судом факту лише тимчасової відсутності наймача за місцем мешкання, строк якого не перевищує шести місяців, підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення немає.

Тимчасова відсутність повинна нести безперервний характер. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності.

Так, матеріали справи містять дані щодо звернення ОСОБА_8 до начальника Шевченківського районного сервісного центру роботи зі споживачами, з заявою, в якій просив не знімати його з реєстраційного обліку. /а.с. 25/

Згідно ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність з зобов'язаннями, що випливають з договору найму.

Статтею 2 Сімейного кодексу України визначено, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Не беруться до уваги і доводи апелянта про несплату ОСОБА_8 комунальних послуг, оскільки це не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Як пояснила при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_5, підставою для виселення є неприязні відносини з сином, та відсутність з його боку оплати комунальних послуг, однак, з вимогами про відшкодування таких витрат, до ОСОБА_8 вона не зверталась.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: