Справа № 350/455/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1012/2017
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Васильковського В.М.,

Секретаря: Шемрай Н.Б.

сторін: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,представника відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_6, Управління Державної архітектурної-будівельної інспекції про усунення перешкод та знесення самочинно влаштованої добудови, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_7 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

14.04.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченного 2 серпня 1994 року, йому на праві спільної часткової власності належить ? частина будинку по вул.Січових Стрільців, 75 у смт. Перегінське, Рожнятівського району, Івано-Франківської області. Друга половина житлового будинку належить ОСОБА_6 Згідно вищевкзаного договору кімнати 2-3, 3-1 належать йому на праві власності. З моменту купівлі і по сьогоднішній день, у цих кімнатах проживає ОСОБА_4 разом із своєю сімєю.

Літом 2015 року ОСОБА_4 самовільно, без виготовлення проектної документації та відповідного дозволу виконкому Перегінської селещної ради, без погодження проекту з ОСОБА_2, як власником будинку, здійснив прибудову до частини будинку, чим порушив вимоги відповідних державних будівельних норм і правил, а саме п.1.9 ДБН 79-92,

якими передбачено, що будівлі, які споруджені без проекту та з непогодженими відхиленнями від проекту, вважаються обєктами самовільної забудови. Така прибудова чинить йому незручності та перешкоди в користуванні належними житловим будинком та земельною ділянкою.

Не зважаючи на його неодноразові звернення припинити самочинну добудову до житлового будинку, ОСОБА_4 вперто не реагував, що змушує його звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

З наведених підстав просив позов задовольнити. Ухвалити рішення, яким зобовязати ОСОБА_4 знести самочинно добудовану до належної позивачу частини житлового будинку веранду, що знаходиться по вул.С.Стрільців,75 у смт.Перегінське, Рожнятівського району, та привести будинок у попередній стан.

06.06.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог. Просив залучити в якості третьої особи без самостійних вимог Управління ДАБІ України в Івано-Франківській області. Ухвалити рішення, яким зобовязати ОСОБА_4 знести самочинно добудовану веранду до частини житлового будинку по вул.С.Стрільців,75 у смт.Перегінське, Рожнятівського району відповідачем або за його рахунок.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 06.06.2016 року до участі у даній справі залучено в якості третьої особи Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області.

Заочним рішенням Рожнятівського районного суду від 17 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Зобовязано ОСОБА_4 знести самочинно добудовану веранду до частини житлового будинку, який знаходиться по вул.С.Стрільців,75 в смт.Перегінське, Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 20 липня 2016 року заяву ОСОБА_4 задоволено, скасовано заочне рішення Рожнятівського районного суду від 17.06.2016 року.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 28 квітня 2017 року позов задоволено. Зобовязано ОСОБА_4 знести самочинно добудовану веранду до частини житлового будинку, який знаходиться по вул.С.Стрільців,75 в смт.Перегінське, Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та ухвалене з порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначив, що судом першої інстанції не зясовано, що веранда, яку позивач називає самовільною прибудовою, була в будинку ще з 1949-х років, відколи будинок №75 по вул..С.Стрільців в смт.Перегінське, Рожнятівського району, як комунальна власність наданий для проживання працівників комунального підприємства, в тому числі батькові ОСОБА_4 та членам його сімї.

Зокрема, вказані обставини підтведжуються матеріалами реєстраційної справи Івано-Франківського ОБТІ, а саме веранда, яку відповідач вимагає знести, зазначена на генеральному плані будинку 1956 року. Також в цих матеріалах вказано, що власником та балансоутримувачем будинку є комбінат комунальних підприємств, в складі нерухомості, оціненої за цінами 1940 року, в оціненому акті зазначено також і спірну веранду. Зауважив, що матеріал, з якого збудована веранда, не вказано.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги та не дослідив належним чином,що в частині будинку, належній позивачу, проживає не відповідач, а його брат. Крім того, у вказаному будинку понад 60 років проживає та зареєстровано третє покоління родини відповідача. Жодних спорів, претензій, заперечень з приводу проживання ОСОБА_4 в цьому будинку, що перебував у комунальній власності, зі сторони його балансоутримувача Комбінату комунальних підприємств, органу місцевого самоврядування чи будь-яких інших осіб не було. Про наявність інших власників цього будинку та їх правовстановлюючих документів на спірний будинок відповідач дізнався лише у звязку з даним судовим процесом.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги та неповно дослідив, що в даному випадку відповідач взагалі не здійснював будівництва, в тому числі самочинного, в розумінні ст.376 ЦК України, а лише ремонт окремих приміщень. В тому числі понад 10 років тому ремонт веранди без зміни функціонального призначення, несучих конструкцій тощо. Цей факт встановлено комісією, створеною за ухвалою суду в межах даної справи.

Також зазначив, що позивачем не доведено обставини, які суд першої інстанції вважає встановленими. Зокрема, позивачем не надано належних та допустимих в розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України доказів на підтвердження того, що саме відповідачем здійснено будівництво (прибудову) спірної веранди.

В даному випадку немає факту будівництва, а земельна ділянка під спірною верандною не приватизована, а, отже, є власністю територіальної громади, якою розпоряджається орган місцевого самоврядування. В даному випадку Перегінська селищна рада претензій щодо знесення веранди не заявляла.

Також судом першої інстанції не прийнято до уваги, що жодних приписів про усунення будь-яких порушень стосовно спірної веранди відповідачу не надавалося.

Із долучених позивачем документів лист ДАБІ від 07.08.2015 року, - вбачається, що приміщення, яким користується родина ОСОБА_4, належить не позивачу ОСОБА_2, а ОСОБА_6. Отже, в даному випадку взагалі виключено будь-яку можливість порушення відповідачем прав позивача.

З цих підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 являються співвласниками житлового будинку по вул.Січових Стрільців, 75 у смт.Перегінське Рожнятівського району ( а.с.6-11).

ОСОБА_4 без згоди власників здійснив самовільну добудову веранди до житлового будинку, що підтверджується відповіддю Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області (а.с.18). Веранда до житлового будинку по вул..С.Стрільців,75 прибудована з піноблоків на монолітних бутобетонних фундаментах (а.с.185-188).

З наявних матеріалів справи судом достовірно встановлено, що проведена відповідачем добудова веранди до частини житлового будинку, який знаходиться по вул.С.Стрільців, 75 смт.Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області, є самовільною будовою.

Відповідно до ч.ч.1, 4 та 7 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частин 4 та 7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови за її рахунок.

Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства, закріплено в Конституції України, стаття 41 якої передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Із відповіді Перегінської селищної ради від 16 березня 2016 р.(а.с.19) вбачається, що ОСОБА_4 не звертався до Перегінської селищної, як органу місцевого самоврядування із заявою про надання йому дозволу на будівництво та реконструкцію будинку по вул.С.Стрільців,75 смт.Перегінське Рожнятівського району.

Із наведених підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач здійснив будівництво веранди в порушення вимог чинного законодавства України. Прибудована до житлового будинку веранда є самочинним будівництвом, оскільки збудована без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та без належно затвердженого проекту.

Із вищенаведених пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він повязує порушення свого права зі створенням перешкод, які вчинив відповідач у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, здійснивши самочинне будівництво веранди, через позбавлення його можливості провести реконструкцію будинку з виготовленням відповідного проекту, розпоряджатися ним на власний розсуд, отримувати дохід від своєї власності.

Судова колегія погоджується з таким твердженням, оскільки встановлено, що відповідач здійснив самочинне будівництво веранди із значним відхиленням від будівельних норм, з виходом за червону лінію, а самовільна будова саме таким чином порушує права ОСОБА_2, тому самовільно збудований ОСОБА_4 обєкт (веренда) підлягає знесенню.

Твердження представників відповідача про те, що спірна веренда не була збудована ОСОБА_4, а існувала ще з 1949 року, у звязку з чим слід застосувати до даного позову строк позовної давності, не відповідають дійсності, оскільки довідкою від 07.08.2015 року (а.с.18) підтверджено, що станом на 27.07.2015 року відповідач здійснював реконструкцію частини житлового будинку з добудовою веранди по вул.С.Стрільців, 75 в смт. Перегінське.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_8