ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/928/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Даниленка В.В.

при секретарі Пасько І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Києві справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та про визнання права власності на окремий житловий будинок та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про приведення будинку до попереднього стану

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2.) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3.) про припинення права спільної часткової власності та про визнання права власності на окремий житловий будинок, посилаючись на те, що згідно договору дарування позивачу на праві власності належить 171/200 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд під АДРЕСА_1. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачу на праві власності належить 29/200 частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд під АДРЕСА_1. 03 липня 2015 року між сторонами був укладений договір про порядок володіння та користування спільним майном. 08 червня 2016 року позивачем був виготовлений технічний паспорт на його майно. Згідно висновку щодо технічної можливості поділу об'єкту нерухомого майна вбачається, що індивідуальний житловий будинок, розташований АДРЕСА_1 може бути поділено на дві квартири. На сьогодні відповідач відмовляється визнати за позивачем право власності на окремий житловий будинок, що перешкоджає позивачу в реалізації права власності на нерухоме майно. Керуючись ст.ст. 319, 362 ЦК У країни позивач в позовних вимогах просить суд припинити право спільної часткової власності на приватний будинок АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Визнати право власності на окремий будинок АДРЕСА_1 який складається з І/2,8 кв.м. (веранда), 1/9,7 кв.м. (веранда), 2/10,5 кв.м. (кухня), 3/14,1 кв.м. (житлова), 4/23,3 кв.м. (кухня-їдальня), 5/8,2 кв.м. (житлова), площею 68,9 кв.м. за ОСОБА_2

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про приведення будинку до попереднього стану.

В позові просила прийняти до розгляду зустрічний позов до розгляду в одному провадженні з позовом ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності та про визнання права власності на окремий житловий будинок, посилаючись на те, що вона з відповідачем є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. 29/200 часток домоволодіння належить позивачу, а 171/200 - відповідачу, що підтверджується правовстановлюючими документами. Для виділення в натурі часток домоволодіння та визначення порядку володіння та користування такими частками 03 липня 2015 року між сторонами було укладено договір про порядок володіння та користування спільним майном. На даний час договір є діючим та чинним. Проте, у 2016 році без будь-якої згоди ОСОБА_2 самочинно та без будь-який дозвільних документів та проектної документації вчинила незаконний демонтаж елементів несучих конструкцій житлового будинку, відокремив кімнату позивача від існуючих внутрішньодомових мереж по електропостачанню та опаленню, частково демонтував дах житлового будинку, тощо. Внаслідок таких незаконних дій з боку відповідача геометрична конфігурація будинку була змінена, була повністю відокремлена від домоволодіння частка позивача, домоволодіння втратило свою конструктивну цілісність, внутрішньодомові перегородки кімнати фактично стали несучими стінками, відповідачем було встановлено огорожу, що унеможливлює доступ до кімнати та речей. Такі дії відповідача протирічать вимогам чинного законодавства України, порушують права та законні інтереси ОСОБА_3 як законного співвласника домоволодіння. Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 358, 317, 391 ЦК України просила суд зобов'язати ОСОБА_2 за власні кошти усунути існуючи порушення прав та законних інтересів ОСОБА_3 шляхом приведення до попереднього стану житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2017 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до розгляду в одному провадженні з позовом ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності та про визнання права власності на окремий житловий будинок.

Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 по первісному позову та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, у задоволені зустрічного позову - відмовити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 за зустрічним позовом та її представник ОСОБА_5 проти первісного позову заперечували, просили у його задоволені відмовити, зустрічний позов - задовольнити.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, їх представників, приходить до висновку, що у задоволені первісного позову слід відмовити, зустрічний позов - задовольнити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу за первісним позовом на праві приватної спільної часткової власності належить 171/200 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд під АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,1000 га, що підтверджується договором дарування та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 4 - 5, 6).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивачу за первісним позовом належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_3, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0855 га (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачу за первісним позовом на праві власності належить 29/200 частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд під АДРЕСА_1 (а.с. 7).

03 липня 2015 року між сторонами був укладений договір про порядок володіння та користування спільним майном, а саме, житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами під № АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,1000 га, який належить їм на праві спільної часткової власності (а.с. 9 - 10). Договір є чинним та не скасованим.

08 червня 2016 року позивачем був виготовлений технічний паспорт на його майно (а.с. 13 - 15).

Згідно висновку ФОП «ОСОБА_7.» № 4 від 08.06.2016 р. щодо технічної можливості поділу об'єкту нерухомого майна вбачається, що індивідуальний житловий будинок, розташований АДРЕСА_1 за технічними показниками може бути поділено на дві квартири (а.с. 16).

Під час судового розгляду позивач за первісним позовом пояснила, що відповідач за первісним позовом відмовляється визнати за нею право власності на окремий житловий будинок, що перешкоджає їй в реалізації права власності на нерухоме майно проте суд не може погодитися з даними доводами з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Під час розгляду справи, судом встановлено та як пояснила позивач по зустрічному позову у 2016 році без будь-якої згоди ОСОБА_2 самочинно та без будь-який дозвільних документів та проектної документації вчинила незаконний демонтаж елементів несучих конструкцій житлового будинку, відокремив кімнату позивача від існуючих внутрішньодомових мереж по електропостачанню та опаленню, частково демонтував дах житлового будинку, тощо. Внаслідок таких незаконних дій з боку відповідача геометрична конфігурація будинку була змінена, була повністю відокремлена від домоволодіння частка позивача, домоволодіння втратило свою конструктивну цілісність, внутрішньодомові перегородки кімнати фактично стали несучими стінками, відповідачем було встановлено огорожу, що унеможливлює доступ до кімнати та речей.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, має право вимагати усунення таких перешкод.

Згідно висновку ФОП «ОСОБА_7.» б/н від 24.02.2017 р. щодо технічного стану об'єкта нерухомого майна, зазначено, що під час проведення технічної інвентарцізації від 08.06.2016 р. за адресою: АДРЕСА_1 при візуальному огляді конструктивних елементів житлового будинку було виявлено ряд вад та пошкоджень, що робить його стан на момент огляду - аварійним та непридатним для використання за цільовим призначенням (а.с. 128).

У відповідності до абз. 2 п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

В судовому засіданні позивачем за зустрічним позовом доведено та встановлено судом, що ОСОБА_3 є співвласником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, однак, ОСОБА_2 своїми діями, а саме, демонтаж елементів несучих конструкцій житлового будинку перешкоджає законно володіти таким майном, порушуючи право власності ОСОБА_3

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5 задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісного позову не обґрунтовані, не міститься на нормах закону та в їх задоволені слід відмовити, проте зустрічний позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

Судові витрати вирішено на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 358, 364 ЦК України та на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 57, 60, 88, 212-215, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та про визнання права власності на окремий житловий будинок - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про приведення будинку до попереднього стану - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) за власні кошти здійснити дії з приведенням у попередній стан житлового будинку, що розташований за адресом: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

СУДДЯ В.В. Даниленко