Справа № 356/1633/16-ц Головуючий у І інстанції Лялик Р. М.
Провадження № 22-ц/780/2709/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 14.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Воробей В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2на рішення Березанського міського суду Київської області від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення збитків, захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку несправедливим, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що 13.02.2009 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір дебетового карткового рахунку з видачею дебетової пластикової картки. В лютому 2009 року по вказаній карточці здійснено ряд транзакцій, а саме покладено певну суму коштів та на території Грузії їх знято. За результатами проведених валюто обмінних операцій на рахунку дебетової картки залишилися кошти і ніякого кредиту не виникло. Однак згодом рішенням відповідача курс валюти, за яким місяцями раніше з карточки знімалися кошти змінено і останній вирішив, що позивача прокредитовано і як наслідок по вказаному картковому рахунку виник несанкціонований овердрафт на суму 193537,69 грн.. 21.10.2010 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, залишеного без змін ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення вказаних коштів задоволено. П.6.9 Умов та правил надання банківських послуг вважає несправедливим, оскільки останній фактично передбачає перекладання на позивача майнової відповідальності за недоліки у роботі відповідача, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача. У звязку з цим та з урахуванням уточнення позовних вимог просила стягнути збитки з відповідача в розмірі 19694,36 грн. та визнати п. 6.9 договору банківського дебетового карткового рахунку несправедливим.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 15 березня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що вона не може нести відповідальність за неналежну роботу компютерних систем банку, так і його співробітників, і відшкодовувати нанесену їхніми діями (бездіяльністю) шкоду, оскільки відсутня її вина в її заподіяні. Вважає, що пункт 6.9 умов є несправедливими, оскільки фактично передбачають перекладання на позивача майнову відповідальність за недоліки в роботі відповідача, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що п.6.9 Умов та правил надання банківських послуг відповідач порушив права ОСОБА_2 як споживача, оскільки останній відкривав їй картковий рахунок з дебетовою схемою та вона не була повідомлена про можливий овердрафт, а отже не є боржником перед банком в розумінні ст.ст.509,510 ЦК України та не має нести відповідальність за заборгованість, що утворилася внаслідок технічних помилок банку. Разом з цим позивачкою пропущено строки звернення до суду за захистом свого права, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2010 року з позивачки стягнуто 193 537,69 грн. заборгованості на користь банку, то саме в цей час вона дізналася про порушення свого права та могла звернутися до суду за його захистом в межах трирічного строку. Оскільки відповідач просив застосувати наслідки пропуску строків позовної давності, суд, у відповідності з вимогами ст.267 ЦК України, вважав за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсність інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно з ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Умови договору, які можуть бути визначені як несправедливі, зазначені у ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки ( ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Встановлено, що 13.02.2009 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір дебетового карткового рахунку з видачею дебетової пластикової картки.

П.6.9 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку виникнення заборгованості держателя по картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі техніки, інших випадках, клієнт зобовязується погашати заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення.

В лютому 2009 року ОСОБА_2, перебуваючи на території Грузії через банкомат здійснила зняття місцевої валюти (ларі) за курсом UAH/GEL 3,4722 грн., після чого на платіжній картці була відсутня кредитна заборгованість.

Однак, відповідачем було здійснено конвертацію вказаних коштів по курсу UAH/GEL 4,4444 грн., внаслідок чого на картці позивача утворився овердрафт на суму 193537, 69 грн.

Згідно висновку службового розслідування по факту утворення несанкціонованого овердрафту по карткам Приватбанку «Миттєва» через курсову різницю по банкоматних операціях в Грузії від 30.04.2009 року, підставою виникнення овердрафту став збій програмного забезпечення, що здійснювало процедуру перевірки курсів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2010 року, залишеного без змін ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 193 537, 69 грн. за договором дебетового карткового рахунку, укладеного 13.02.2009 року, задоволено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки суд встановивши порушене право позивача, вірно застосував положення ст.267 ЦК України щодо пропуску позивачем три річного строку позовної давності і відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява про застосування строку позовної давності не підписана представником банку, а тому суд не вправі був її розглядати, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки представник банку під час розгляду справи в судовому засіданні заявляв про застосування строку позовної давності, а обовязкової письмової заяви про застосування строку позовної давності норми цивільного кодексу не вимагають.

Відповідно до ч.4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків.

Зазначені вимоги можуть бути пред'явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не застосував положення ч.4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо розповсюдження на правовідносини, які виникли між сторонами 10 річного строку позовної давності, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки позивач у своєму позову ставить питання про визнання недійсним положень договору, а не розірвання договору, як це визначено в ч.4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому зазначена норма матеріального права та встановлені нею 10 річний строк позовної давності не підлягають до застосування до спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 15 березня 2017 року року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: