Номер провадження: 22-ц/785/3798/17
Головуючий у першій інстанції Бальжик О. І.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.03.2017 року,

встановила :

26.05.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом про визнання бездіяльності виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради щодо ненадання житлового приміщення протиправною та зобов'язання надати йому та членам його сім'ї квартиру АДРЕСА_1 або виділити грошові кошти з міського бюджету для придбання житла в сумі 541 129 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він є інвалідом війни ІІІ групи та з 04.08.2011 року знаходиться на обліку у списку осіб, які користуються правом позачергового отримання житла. 17.04.2015 року він звернувся до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради із заявою про надання у користування вказаної квартири, яка пустує після смерті відповідального квартиронаймача та 28.04.2015 року за результатами розгляду заяви, йому була надана відповідь про те, що дана квартира дійсно знаходиться у комунальній власності та буде розподілена згідно черговості у відповідності до діючого законодавства. Зазначав, що у відповідності до п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.46 ЖРСР та п.5.1 ст.46 Правил обліку громадян, які потребують покращення житлових умов, він мав бути забезпечений житлом протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а тому позов підлягає задоволенню.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.12.2015 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.03.2016 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.11.2016 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.12.2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31.03.2016 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач збільшив розмір позовних вимог, остаточно просив: визнати бездіяльність виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради щодо ненадання житлового приміщення протиправною; зобов'язати виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради надати йому та членам його сім'ї квартиру АДРЕСА_1 або виділити грошові кошти з міського бюджету для придбання житла; зобов'язати виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради надати його сім'ї у складі трьох осіб благоустроєне жиле приміщення в місті Ізмаїлі у відповідності до встановлених норм житлової площі. В обґрунтування позовних вимог додатково пояснив, що згідно списку інвалідів війни та прирівняних до них осіб, які знаходяться на квартирному обліку при виконавчому комітеті, він знаходиться у черзі під номером «3». Особи, які знаходяться попереду нього у списку, взяті на квартирний облік у 2002 та 2006 роках, відповідно. Тривалість знаходження на квартирному обліку вказаних громадян набагато перевищила дворічний строк, встановлений законом для отримання житла. Зазначені особи будь-яких вимог не висували, а тому, на його думку, не можна вважати правильною вказівку суду вищої інстанції щодо порушення прав інших черговиків. Крім того, вважає, що поставивши задоволення позову в залежність від інтересів інших громадян, буде порушено його право на забезпечення житлом у встановлений законом строк. Звернув увагу, що він не претендує на виділення йому житла з передбачених та запланованих для розподілу серед пільгової категорії осіб житлових приміщень, а просить розглянути питання щодо можливості офіційного надання житла, в якому він з сім'єю фактично проживає.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.03.2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просять рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у разі задоволення заявлених ним позовних вимог будуть порушені права інших осіб, які перебувають у черзі на житло попереду його, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки на час ухвалення рішення ОСОБА_3 вже отримав ордер на житлове приміщення а ОСОБА_4 претендує на більшу за розмірами житлоплощу, ніж необхідна для забезпечення позивача і членів його сім'ї, так як він знаходиться на квартирному обліку в складі сім'ї з шести чоловік та при задоволенні позову в частині надання житла, буде виділятися житло менше за нормами покладеним для його сім'ї, в тому числі і в разі забезпечення сім'ї ОСОБА_2 житлом у вигляді зазначеної в позовних вимогах квартири. Крім того ОСОБА_2 вважає, що поставивши задоволення позову в залежність від інтересів інших громадян, буде порушено його право на забезпечення житлом в термін встановлений законом. Своїми позовними вимогами він не наполягаю на виділенні мені житла з передбачених і запланованих для розподілу серед пільгової категорії осіб житлових приміщень, а просить розглянути питання про можливість офіційного надання житла, де він фактично проживає.

ОСОБА_4 мотивує апеляційну скаргу тим, що задоволення позовних вимог ОСОБА_5 ні як не вплинуло б на його права оскільки він претендує на велику за розмірами житлоплощу, ніж необхідна для забезпечення сім'ї ОСОБА_5, так як перебуває на квартирному обліку в складі сім'ї з шести чоловік та при задоволенні позову в частині надання житла, ОСОБА_5 буде виділятися житло менше за нормами покладеним для сім'ї ОСОБА_4, в тому числі і в разі забезпечення його сім'ї житлом у вигляді зазначеної в позовних вимогах квартири.

В судовому засіданні позивач відмовився від частини позовних вимог, а саме: виділити грошові кошти з міського бюджету для придбання житла; зобов'язати виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради надати його сім'ї у складі трьох осіб благоустроєне жиле приміщення в місті Ізмаїлі у відповідності до встановлених норм житлової площі. Ця відмова прийнята судом, а тому колегія суддів розглядає справу в межах тих позовних вимог, що залишились.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання житла в установленому законом порядку, однак не може отримати житло, порушивши права інших осіб, включених раніше до списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у позачерговому порядку, і мають рівнозначні з ним права.

Проте повністю з таким висновком погодитись не можна з огляду на таке.

Суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.7).

Стаття 24 Конституції України проголошує, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно з ч.1 ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень).

Із даною нормою кореспондуються положення пункту 32 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року за №1081, згідно з якими військовослужбовцям житло надається згідно з чергою. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

За змістом ч.ч.1, 3 ст.46 ЖК УРСР, п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року за №3551-хІІ та п.п.5.1 п.46 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року за №470 (далі - Правила №470), поза чергою жиле приміщення надається, у тому числі, інвалідам Великої Вітчизняної війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення. Громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Пункт 47 Правил №470 визначає, що громадяни, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, включаються в окремий список (додаток №6). Рішення про включення в цей список приймається відповідно виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів або адміністрацією підприємства, установи, організації і профільним комітетом. Рішення адміністрації (органу громадської організації) та профспілкового комітету затверджується виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів. Про прийняте рішення повідомляється заінтересованим особам. Список громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, вивішується для загального відома.

Пунктом 2 ч.1 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 року за №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання належних приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону №280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 04.08.2011 року за №1105 позивач прийнятий на квартирний облік на підставі п.1 ст.13 Правил та включений у список осіб, які користуються правом позачергового отримання жилих приміщень за п.5.1 ст.46 Правил складом сім'ї 3 людини (він, дружина, дочка) (а.с.16-18).

Станом на 01.01.2017 року та час розгляду справи, позивач у списку інвалідів Великої Вітчизняної війни та прирівняних до них осіб, які перебувають на квартирному обліку при виконкомі, стоїть у черзі під №3. Третя особа ОСОБА_3 стоїть у черзі під №1, третя особа ОСОБА_4 - під №2 (а.с.171).

Відповідно до листа виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за вих.№А-385 від 28.04.2015 року на звернення ОСОБА_2 за вх.№А-385 від 17.04.2015 року, квартира АДРЕСА_1 заходиться у комунальній власності та буде розподілена згідно черговості у відповідності до діючого законодавства (а.с.14).

За змістом листа виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за вих.№А-464 від 20.05.2015 року на звернення ОСОБА_2 за вх.№А-464 від 06.05.2015 року в м. Ізмаїлі за кошти міського бюджету житлові будинки тривалий час не будуються, так як витрати на будівництво житла потребують великих фінансових затрат; кошти міського бюджету, виділені на капітальні витрати, недостатні для будівництва житла, а тому виконком не володіє вільними квартирами та не має законних підстав надавати квартиру поза чергою (а.с.12).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дав не належну оцінку тій обставині, що третім в позачерговій черзі є позивач, дві інші особи, які знаходяться в черзі та залучені до участі у справі наполягали на задоволені позову, одному з них, а саме ОСОБА_3, 18.11.2016 року видано ордер за №004500 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, а інший, ОСОБА_4, оскаржив рішення суду першої інстанції, просив його скасувати та задовольнити позовні вимоги, обоє вказували, що їх права в разі задоволення позову порушені не будуть.

Крім того, колегія суддів зауважує, що вирішуючи питання щодо надання позивачеві квартири АДРЕСА_1,виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради формально поставився до цього важливого для позивача житлового питання, надавши письмову відмову (а.с.14), та не звернув уваги на те, що вказана квартира, хоча є комунальною власністю, вже використовується позивачем. Отже така бездіяльність відповідача не відповідає покладеним на нього обов'язків, не забезпечує прав позивача на житло, а тому є протиправною.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним вказати, що посилання суду першої інстанції, на позицію Верховного Суду України, що викладена в постанові від 21.12.2016 року, є недоречною з огляду на те, що вказаною постановою вирішувалось питання підсудності, а не вирішення спору по суті.

Підсумовуючи вищенаведене, керуючись принципом розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, зроблені з порушення норм матеріального та процесуального права, а тому на підставі п.п. 1, 3, 4 ст.309 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.03.2017 року - скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати бездіяльність виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради щодо ненадання ОСОБА_2 та членам його родини житлового приміщення протиправною.

Зобов'язати виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради надати ОСОБА_2 та членам його сім'ї квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

О.Г.Журавльов