Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2017 Справа №607/8705/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд тернопільської області в складі:

головуючого судді В.М. Братасюка

секретаря с/з О.І. Чичкевич

представників відповідача Лихого Б.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу за позовом ОСОБА_3 до Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти про скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів, -

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти про скасування наказу Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної освіти № 110 - к від 10.06.2016 року в частині виведення посади заступника директора з наукової роботи, визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не оголошення конкурсу на заміщення посад науково - педагогічних працівників, які передбачено ввести в дію з 01.09.2016 року, зобов'язання відповідача оголосити конкурс на заміщення посад науково -педагогічних працівників.

Надалі позивач доповнив позов вимогами про скасування наказу №164-кт від 31.08.2016 року директора Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти про оголошення позивачу догани, поновлення на посаді заступника директора з наукової роботи Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти, стягнення з Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що наказом № 110 - к від 10.06.2016 року, виданого керівником Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти, передбачено виведення, в тому числі, посади заступника директора з наукової роботи з штату інституту й попереджено позивача про можливе звільнення з роботи. Цим же наказом введено в дію новий штатний розпис, котрим запроваджено три нові посади заступника - з науково - педагогічної роботи, навчальної роботи та інформаційно - комунікаційних технологій, з науково - методичної роботи та міжнародного співробітництва, з науково педагогічної та виховної роботи.

На думку позивача, всупереч статуту інституту, спірний наказ, котрий вводився в дію з 01.09.2016 року не передбачав наявності посад заступника директора з навчально - методичної роботи та заступника директора з наукової роботи, а навпаки зумовлював виведення цих посад з штатного розпису . Відтак цей наказ є незаконним.

Також позивач вважає незаконним прийняття на роботу науково - педагогічних працівників інституту поза конкурсом.

На обґрунтування додаткових вимог ОСОБА_3 зазначає, що його було звільнено з посади заступника директора з наукової роботи Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти, у зв'язку з скороченням штату (або чисельності працівників), згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Своє звільнення вважає незаконним та необґрунтованим. Вважає, що його звільнено з порушенням вимог ст.40 КЗпП України, оскільки позивач є заступником голови профкому інституту і має додаткову гарантію, котра полягає в отриманні згоди на звільнення позивача від профспілкової організації, чого відповідачем зроблено не було. Окремо позивач вважає незаконним оголошення йому дисциплінарного стягнення у виді догани.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що позивача звільнено з дотриманням вимог трудового законодавства, про що суду надав письмові заперечення на позов. Просить в позові відмовити.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Судом встановлено, що 10 червня 2016 року, на виконання наказу управління освіти і науки Тернопільської ОДА «Про розроблення нової структури (штатного розпису) Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти» від 08.06.2016 року, з метою оптимізації структури інституту для раціонального і ефективного використання коштів, більш повного забезпечення потреб освіти області щодо організаційно - управлінського і науково - методичного супроводу, впровадження сучасних інформаційно - комунікаційних технологій у навчальний процес, встановлення і розвитку міжнародних зв'язків, покращення якості надання освітніх послуг, виконання новітніх завдань і у зв'язку з затвердженням 10.06.2016 року нового штатного розпису інституту, котрий в ступає в силу 01.09.2016 року - директором Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти видано наказ за №110 - к, котрим зобов'язано методиста довести до відома працівників про ліквідацію певних структурних підрозділів інституту (трьох кафедр, девяти лабораторій, центрів практичної психології і соціальної роботи і центру інформаційно - комунікаційних технологій, та навчально методичного відділу підвищення кваліфікації педагогічних працівників), про утворення структурних підрозділів інституту (трьох кафедр, п'яти відділів та чотирьох центрів).

Цим же наказом виведено посади заступників директора з навчально - методичної роботи, з наукової роботи, з виховної роботи, помічника директора з господарської роботи, друкарки, провідного спеціаліста, фахівця (юрисконсульт), завідувача господарством, прибиральниці, сторожа і двірника; введено посади три нові посади заступника - з науково - педагогічної роботи, навчальної роботи та інформаційно - комунікаційних технологій, з науково - методичної роботи та міжнародного співробітництва, з науково педагогічної та виховної роботи, помічника директора, провідного фахівця, фахівця і секретаря.

Ще раніше, а саме 11.04.2016 року керівником Інституту було видано наказ № 14 - ОД, котрим було здійснено розподіл посадових обов'язків між адміністрацією інституту, в тому числі в п.1.3 визначено обов'язки позивача.

23 серпня 2016 року, наказом керівника Інституту за №164-кт, за внесення недостовірних відомостей до декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік, керуючись п. 2 ст. 65 ЗУ «Про запобігання корупції» та ст. 148- 149 КЗпП України, позивачу було оголошено догану.

Надалі 31 серпня 2016 року наказом керівника Інституту за №167 к, у зв'язку з затвердженням структури (штатного розпису) ТОКІППО, на виконання наказу управління освіти і науки ОДА «Про розроблення нової структури (штатного розпису) Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти» від 08.06.2016 року за №196 та на підставі наказу директора Інституту від 10.06.2016 року за №110 - К - позивача було звільнено з посади заступника директора з наукової роботи. Підставами звільнення зазначено п.1 ст. 40 КЗпП України, персональне попередження від 13.06.2016 року, акт про відмову підписати персональне попередження та згоду обійняти запропоновані посади від 13.06.2016 року.

На звернення позивача від 05.09.2016 року, головою Тернопільської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України, 08.09.2016 року направлено відповідь, згідно змісту котрої роз'яснено, що рішенням звітно - виборних зборів первинної профспілкової організації ТОКІППО 17.03.2015 року позивача, заступника директора з наукової роботи, обрано заступником голови первинної профорганізації, котрий за статутом профспілки одночасно є заступником голови виборного органу - профкому. Також позивачу було роз'яснено, що він, як член виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації, має додаткові гарантії при звільненні, оскільки на це (звільнення) необхідна попередня згода виборного органу, членом якої він (позивач) є, та також вищого виборного органу цієї професійної спілки.

Судом також встановлено, що 13 червня 2016 року директор ТОКІППО зробив подання на ім'я голови первинної профспілкової організації Інституту про надання згоди на звільнення працівників, посади котрих скорочуються і котрі не виявили бажання обійняти іншу посаду в інституті. В журналі вихідної кореспонденції інституту наявний підпис голови первинної профспілкової організації про отримання подання. Натомість у визначений ст.. 43 КЗпП України строк, відповідь про надання згоди на звільнення працівників, відповідачу не надійшла. Разом з тим судом не встановлено наявності доказів звернення роботодавця з поданням про надання згоди на звільнення позивача, як особи, обраної до первинної профспілкової організації ТОКІППО.

Також з'ясовано, що первинна профспілкова організація ТОКІППО входить до складу (є організаційною ланкою ) Тернопільської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України. Відтак рішення про надання згоди на звільнення членів виборних профорганів організаційних ланок приймає президія ради обласної організації профспілки працівників освіти і науки України.

Разом з тим, жодних подань керівника ТОКІППО щодо отримання згоди президії ради обласної організації профспілки працівників освіти і науки на звільнення ОСОБА_3 до дати його звільнення, не надходило.

Отже суд наголошує, що гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів, встановлені ст.. 252 КЗпП України, та ст.. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності.»

Частиною третьої зазначених нормативних актів визначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там де відсутній виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами яких вони є, та також вищого виборного органу цієї профспілкової спілки (об'єднання професійних спілок).

Як вбачається з протоколу звітно виборних зборів (конференції) первинної профспілкової організації ТОКІППО від 17.03.2015 року, а саме п.3, (48 голосів за, один голос утримався, 16 проти) заступником голови профспілкового комітету (ради профспілки) обрано позивача ОСОБА_3

Як наголошує пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови за №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» , «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП .

Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і

діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення…. Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті……. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.»

Вищезазначено, що оскільки позивач є членом виборчого профспілкового органу - заступникjv керівника профспілкової організації ТОКІППО, на його звільнення з посади окрім згоди самої первинної профспілкової організації, також потрібна згода вищого виборного органу цієї профспілкової спілки.

Відтак судом було зроблене звернення від 19.10.2016 року до Тернопільської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України про надання згоди чи відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 з посади заступника директора з виховної роботи ТОКІППО.

18.11.2016 року за № 196 на адресу суду від Тернопільської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України надійшла письмова відповідь з додатками: протоколом засідання президії від 10.10.2016 року, постановою президії про відмову в наданні згоди на звільнення позивача та спільний лист Міносвіти та профспілки працівників освіти і науки України від 17.02.2011 року.

Із змісту постанови президії президія ради Тернопільської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України 10.11.2016 року ухвалила постанову за №П-10-01 про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_3, заступника директора ТОКІППО, заступника голови первинної профспілкової організації ТОКІППО, за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Обгрунтування надання відмови на звільнення викладені в протоколі засідання від 10.11.2016 року, доданого до постанови; серед мотивів відмови було зокрема те, що з пояснень керівника первинної профспілкової організації ТОКІППО ОСОБА_4 вбачається, що подань про звільнення ОСОБА_3 з посади не вносилося взагалі, станом на дату звільнення ОСОБА_3 не снувало статуту (був затверджений лише в кінці вересня а поданий реєстратору в жовтні 2016 року), змістом котрого повинні були бути погоджені зміни до штатного розпису ТОКІППО, зміна назв порсад у новому штатному розписі є «штучною» і в наказі про звільнення ОСОБА_3 з посади не вказано причину його звільнення.

Розглядаючи трудовий спір, суд має з'ясувати, чи містить рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови і не вправі давати оцінку обґрунтованості самого рішення.

І лише у разі відсутності в рішенні обґрунтування відмови у наданні згоди на розірвання трудового договору власник або повноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відтак оцінивши докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що звільнення ОСОБА_3, котрий перебував на виборній керівній посаді у первинному профспілковому органі за відсутності подання до первинної профспілкової організації про надання згоди на його звільнення та відсутності згоди вищого виборного органу цієї профспілкової спілки (об'єднання професійних спілок) на звільнення позивача, є протиправним і підставою поновлення працівника на роботі.

Щодо стягнення коштів за час вимушеного прогулу суд зазначає таке.

У п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» постановлено, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи при цьому суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював. Середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці; час протягом якого працівники згідно чинного законодавства не працювали і за ними не зберігався заробіток, або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

З наданої суду відповідачем довідки про доходи позивача, від 20.12.2016 року за номером 01-06/1115 вбачається, що останніми двома місяцями роботи ОСОБА_3 були червень та липень 29016 року, з виведенням середньоденного заробітку в розмірі 433, 40 гривень.

Відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 433, 40 гривень середньоденного заробітку помноженого на 192 дні вимушеного прогулу (з 01.09.2016 року по 09.06.2017 року) = 83 212, 8 гривень, а тому присуджує стягнути з відповідача дану суму коштів, з відрахуванням до бюджету усіх податків і зборів.

Щодо застосування до ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення в виді догани.

Вищезазначено, що 23 серпня 2016 року, наказом керівника Інституту за №164-кт, за внесення недостовірних відомостей до декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік, керуючись п. 2 ст. 65 ЗУ «Про запобігання корупції» та ст. 148- 149 КЗпП України, позивачу було оголошено догану.

Для суду очевидним є те, що вказана подія мала місце ще в березні 2015 року, тобто із збігом шестимісячного строку до дня прийняття спірного наказу, що автоматично виключало можливість притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у відповідності із статтею 148 КЗпП України.

Окрім цього визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, є компетенцією виключно суду і отримує прояв у постанові суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Саме по собі подання прокурора про необхідність проведення службового розслідування, не свідчить про вину особи. А тому за відсутності постанови суду про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні корупційного діяння, неприпустимим є застосування роботодавцем дисциплінарного стягнення у виді догани; слід також відзначити, що внесення працівником недостовірних відомостей у декларацію про майно, не свідчить про порушення ним трудового законодавства, а відповідно роботодавець не праві застосовувати дисциплінарне стягнення за дане діяння.

Що ж до решти позовних вимог ОСОБА_3 про скасування наказу Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної освіти № 110 - к від 10.06.2016 року в частині виведення посади заступника директора з наукової роботи, визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не оголошення конкурсу на заміщення посад науково - педагогічних працівників, які передбачено ввести в дію з 01.09.2016 року, зобов'язання відповідача оголосити конкурс на заміщення посад науково -педагогічних працівників, суд наголошує на такому.

Верховний Суд України у правовій позиції, висловленій у постанові від 21.05.2014 року (справа 6-33цс14), зазначив, що закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулося з порушенням установленого законом порядку суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі, та вирішує питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на наведене і враховуючи ту обставину, що судом уже захищено трудове право позивача у спосіб поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає, що вимога позивача про скасування наказу Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної освіти № 110 - к від 10.06.2016 року в частині виведення посади заступника директора з наукової роботи, визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не оголошення конкурсу на заміщення посад науково - педагогічних працівників, які передбачено ввести в дію з 01.09.2016 року, зобов'язання відповідача оголосити конкурс на заміщення посад науково -педагогічних працівників - безпосередньо не стосується порушення трудових прав позивача, а відтак не надаючи оцінку законності дій відповідача, суд схиляється до думки про відсутність підстав до задоволення позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212, 222 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 40, 252, 235 Кодексу законів про працю України, ст.. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», Постановою Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 року із змінами та доповненнями, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати наказ №164-кт від 31.08.2016 року директора Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти про оголошення догани ОСОБА_3.

Поновити ОСОБА_3 на посаді заступника директора з наукової роботи Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти .

Стягнути з Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти на користь ОСОБА_3 83 212, 8 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.09.2016 року по 09.06.2017 року, з утриманням податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти в дохід державного бюджету судовий збір в сумі 1102, 4 гривень, та 551, 20 гривень на користь ОСОБА_3.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк