АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи № 759/4406/16-ц Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Грицай Сергія Олександровича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року по цивільній справі за позовом Грицай Сергія Олександровича до Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація», третя особа: Данилов В'ячеслав Костянтинович про поновлення на роботі та компенсацію заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ДП «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація», третя особа: ОСОБА_5 про поновлення на роботі та компенсацію заробітку за час вимушеного прогулу, та просив визнати незаконними дії відповідача щодо видачі наказу № 1-к від 11.01.2016 щодо звільнення його з роботи та скасувати його; поновити його на роботі з 11.01.2016 на посаді, яку він займав до звільнення з окладом згідно штатного розкладу; зобов'язати відповідача виплатити заробітну плату, згідно штатного розкладу, за весь період вимушеного прогулу від роботи з урахуванням індексації; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 17.11.2015 ним була написана заява про надання йому відпустки за свій рахунок, у зв'язку з необхідністю пройти реабілітаційний курс лікування, на термін 15 днів до 01.12.2015. Однак, для задоволення такої заяви, він був вимушений написати одночасно ще дві заяви, а саме на отримання щорічної відпустки з 02.12.2015 та заяву на звільнення з 11.01.2016, інакше на інших умовах, адміністрація підприємства, не погоджувалася на надання йому відпусток, для проходження необхідного йому курсу лікування у реабілітаційному центрі, і він був вимушений написати заяву на звільнення за власним бажанням, нібито з 11.01.2016.

Зазначає, що він був змушений подати заяву про звільнення за власним бажанням під тиском відповідача. 25.11.2015 позивачем було написано два повідомлення на ім'я відповідача, щодо відкликання/відмови від раніше поданих двох заяв: заяви про надання йому щорічної відпустки з 02.12.2015 та заяви про звільнення за власним бажанням з 11.01.2016. Обставини, які підтверджують факт надіслання позивачем повідомлення про відмову/відкликання раніше написаних ним заяв підтверджується рядом документальних доказів: описом вкладення у цінний лист № 528 від 25.11.2015, фіскальним чеком від 25.11.2015, як сплати за відправку цінного листа № 528. Обставини, які підтверджують факт отримання відповідачем повідомлення про відмову/відкликання раніше написаних позивачем заяв підтверджується рядом документальних доказів: рекомендованим повідомленням про вручення 01.12.2015 поштового відправлення, цінний лист № 528; роздруківки УДППЗ «Укрпошта» з сервісу «Відстеження пересилання поштових відправлень» цінного листа № 528, з яких вбачається, що зазначені повідомлення отримані відповідачем 01.12.2015.

Також вказує, що відповідач отримавши у одному поштовому направленні, а саме цінному листі № 528, два повідомлення про відмову, прийняв до виконання тільки повідомлення про відмову від заяви про надання частини щорічної відпустки та проігнорував повідомлення про відмову від заяви про звільнення з 11.01.2016. У момент звільнення його з роботи, він знаходився на лікарняному, внаслідок тимчасової непрацездатності, що підтверджується належними документальними доказами, а саме листком непрацездатності з 11.01.2016 по 08.02.2016 серія АГЧ № 965982.

18.02.2016 у перший день після його виходу з лікарняного (листок непрацездатності з 09.02.2016 по 17.02.2016 серія АГС №906965), він дізнався про його звільнення з роботи, про що ним зроблена відповідна відмітка у наказі № 1 від 11.01.2016 про його ознайомлення. Отже, вважає звільнення незаконним і просить поновити його на роботі. В обґрунтування позовних вимог, щодо компенсації моральної шкоди зазначає, що у зв'язку з незаконним його звільненням під час хвороби йому спричинена значна шкода, що полягає у втраті нормальних життєвих зв'язків з оточуючими, завданні шкоди діловій та професійній репутації, порушенні конституційного права на працю (а.с. 1-4).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.06.2017 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 186-190).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає, що суд першої інстанції не дав належну оцінку наявним у справі доказам, внаслідок чого ухвалив не законне рішення (а.с. 205-207).

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене у відповідності з вимогами закону.

Позивач та третя особа в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином за відомими суду адресами.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Також, за процесуальним законом сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно користуватись своїми процесуальними правами та добросовісно виконувати свої процесуальні обов'язки, зокрема, цікавитись провадженням (рухом) справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи строки розгляду апеляційної скарги та категорію справи (трудовий спір), колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності позивача та третьої особи, оскільки їх неявка, за викладених вище обставин, не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача проведено з дотриманням норм чинного трудового законодавства.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що відповідно до наказу ДП «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» № 1 від 11.01.2016 на підставі заяви ОСОБА_4 від 11.01.2016 його було звільнено з посади заступника генерального директора з правових та загальних питань, за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 5-6).

Відповідно до листка непрацездатності серії АГЧ № 965982 від 11.01.2016 ОСОБА_4 перебував на амбулаторному лікуванні з 11.01.2016 по 15.01.2016, з 16.01.2016 по 20.01.2016; з 21.01.2016 по 29.01.2016; з 30.01.2016 по 08.02.2016 (а.с.7).

Відповідно до листка непрацездатності серії АГЧ № 906965 від 08.02.2016 ОСОБА_4 перебував на амбулаторному лікуванні з 09.02.2016 по 17.01.2016 (а.с. 8).

Відповідно до повідомлення, адресованого генеральному директору ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» ОСОБА_5 від 25.11.2016 ОСОБА_4 сповіщає про відкликання/відмову заяви про надання частини щорічної відпустки з 02.12.2015 (а.с.9).

Згідно повідомлення, адресованого генеральному директору ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» ОСОБА_5 від 25.11.2016 ОСОБА_4 сповіщає про відкликання/відмову заяви про звільнення його за власним бажанням з 11.01.2016 (а.с. 10).

Опис вкладення у цінний лист на ім'я ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» від 25.11.2015 свідчить про направлення повідомлення про відмову від заяви про надання щорічної відпустки з 02.12.2015 та повідомлення про відмову від написаної заяви ОСОБА_4 про звільнення з 11.01.2016 (а.с.11).

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» отримало лист ОСОБА_4 01.12.2015 (а.с. 13).

Також ОСОБА_4 направляв відповідачу листки непрацездатності про що свідчить опис вкладення у цінний лист від 12.01.2016 (а.с. 17).

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» отримало лист ОСОБА_4 21.01.2016 (а.с. 19).

Також факт отримання підтверджується роздруківками з офіційного сайту Украпошти (а.с. 14- 15).

Відповідно до листка непрацездатності серії АГЧ № 628785 від 06.01.2016 ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні з 04.01.2016 по 06.01.2016 (а.с. 16).

Відповідно до листка непрацездатності серії АГЧ № 481675 від 02.12.2015 ОСОБА_4 перебував на амбулаторному лікуванні з 02.12.2015 по 06.12.2015; з 07.12.2016 по 11.12.2015; з 12.12.2015 по 18.12.2015; з 19.12.2015 по 28.12.2015 (а.с. 16).

Згідно з заявою від 11.01.2016 адресованої Генеральному директору ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація», ОСОБА_4 просить звільнити його за власним бажанням (а.с. 87).

Відповідно до довідки виданої ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» від 14.01.2016 № 44 відділ кадрів ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» видав наказ про звільнення, згідно статті 38 КЗпП України, за власним бажанням, 11.01.2016 ОСОБА_4 (а.с. 111-112).

На час звільнення позивач не повідомляв про наявність відкритого лікарняного листа, а якщо він і був, законодавство не забороняє звільнення працівника, під час знаходження його на лікарняному за власним бажанням.

Підприємством підготовлено наказ та розрахунок грошових коштів на час звільнення.

З пояснень представника відповідача вбачається, що оскільки в останній робочий день 11.01.2016 і до його закінчення позивач не був присутній на своєму робочому місці, то його було поінформовано телефоном про необхідність отримання трудової книжки.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, і лише у разі звільнення працівника з ініціативи власника, або уповноваженого ним органу, відповідач зобов'язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення, копія наказу видається на вимогу працівника (ч. 2 ст. 47 КЗпП України).

Також, позивача було письмово проінформовано про необхідність отримання трудової книжки. Це зроблено на підставі п.п. 4.2 п. 4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», яку затверджено спільним наказом № 58 від 29.07.93 Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк про який просить працівник.

Виходячи з наведених положень ст. 38 КЗпП України, у разі звільнення з роботи працівника за власним бажанням, працівник зобов'язаний подати власнику відповідну заяву, попередивши про це власника за два тижні.

Положеннями ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судовим розглядом встановлено, що позивача було звільнено на підставі його заяви, написаної ним власноруч від 11.01.2016, яка містить резолюцію «В наказ» і яка датована також 11.01.2016.

Суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги доводи позивача про відкликання вказаної заяви, оскільки заява про відкликання вказаної заяви датована 25.11.2016, крім того, навіть якщо прийняти доводи позивача проте, що в даті заяви про відкликання описка і насправді, вона датована 25.11.2015 роком, це все одно не виключає можливість існування заяви про звільнення за власним бажанням від 11.01.2016 року, тобто, після подання заяви про відкликання заяви, на підставі якої, власне і відбулось звільнення.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність звільнення позивача за власним бажанням.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи викладені в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК Україниапеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року по цивільній справі за позовом Грицай Сергія Олександровича до Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація», третя особа: Данилов В'ячеслав Костянтинович про поновлення на роботі та компенсацію заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва