У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до прокуратури Пустомитівського району Львівської області, Пустомитівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 9 березня 2012 року слідчим слідчого відділення Пустомитівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - слідчий) ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу щодо нього за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, затверджено обвинувальний висновок та кримінальну справу передано до суду. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 7 лютого 2013 року кримінальну справу про його обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України направлено прокурору Пустомитівського району Львівської області для проведення додаткового розслідування. На виконання даної постанови відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 21 травня 2015 року слідчим Дацко Г.В. за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування було винесено постанову про закриття кримінального провадження за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Посилаючись на те, що незаконними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури позивачу завдано значної матеріальної та моральної шкоди, яка полягає в тому, що у зв'язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності він зазнав душевних страждань, перебував в стані безперервного нервового стресу, просив стягнути за рахунок державного бюджету через Державну казначейську службу України на його користь грошові кошти за завдану йому моральну шкоду в розмірі 82 824 грн. Крім того, у зв'язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності він був змушений звернутись за правовою допомогою та відповідно поніс витрати в сумі 5 тис. грн, які також просить стягнути на його користь.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 41 412 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції,з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачу завдано моральну шкоду внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури, розмір шкоди визначено з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані, а наданим суду доказам дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 9 березня 2012 року слідчим Коробейник С.В. було порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_3 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

23 червня 2012 року позивачу пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 185 КК України. У подальшому у вищезазначеній справі, було затверджено обвинувальний висновок та кримінальну справу направлено до суду.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 7 лютого 2013 року кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України направлено прокурору Пустомитівського району Львівської області для проведення додаткового розслідування.

Згідно витягу з кримінального провадження відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, постановою слідчого Дацко Г.В. від 21 травня 2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, кримінальне провадження закрито.

Ухвалами Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2013 року, від 17 березня 2014 року, від 18 липня 2014 року та від 5 лютого 2015 року визнано протиправною бездіяльність слідчого слідчого відділення Пустомитівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та прокурора Пустомитівського району Львівської області, який здійснює процесуальне керівництво, по здійсненню досудового розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 5 березня 2013 року за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з ч. 5 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 цього Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Вирішуючи спір, суди обґрунтовано виходили з того, що обставини неналежного виконання службових обов'язків слідчим встановлено ухвалами Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2013 року, 17 березня 2014 року, 18 липня 2014 року та 5 лютого 2015 року, позивачу тривалий час довелося захищати свої порушені права, оскаржувати бездіяльність органу досудового розслідування, доводити свої права.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_3 в процесі досудового розслідування шляхом самообмови перешкоджав з'ясуванню істини, а тому, на підставі ч. 4 ст. 1176 ЦК України, не має права на відшкодування шкоди, є безпідставними, оскільки визнання обвинуваченим своєї вини не має переваги в порівнянні з іншими доказами та не звільняє слідство від обов'язку щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин справи. Самообмова може бути покладена в основу вироку лише при підтвердженні сукупністю інших доказів у справі.

Обставини справи встановлені судом повно та всебічно на підставі оцінки кожного здобутого доказу окремо та усіх доказів у їх сукупності з дотриманням правил, передбачених ст. ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України.

На підставі встановлених обставин апеляційний суд правильно встановив факт завдання ОСОБА_3 моральної шкоди та обґрунтованість вимоги про відшкодування цієї шкоди з держави на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». При визначенні розміру морального відшкодування враховано вимоги розумності та справедливості.

Враховуючи те, що висновки судів відповідають встановленим у справі обставинам, рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційні скарги необхідно відхилити відповідно до положень ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик