АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5259/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1400/К/17 суддя Чайкіна О.В.
Категорія - 26 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - ОСОБА_4, -

представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що, при виконанні обовязків машиніста тепловоза КДМК «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», 08 березня 1996 року з ним стався нещасний випадок, у звязку із чим був складений акт про нещасний випадок, який пов'язаний з виробництвом.

Висновком МСЕК у 1996 році йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 80 % та визнано інвалідом другої групи.

Вважає, що у звязку з нещасним випадком йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він визначив у 275 000 грн. і просив стягнути з відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Так, суд не врахував, що питання відшкодування моральної шкоди має вирішуватися на підставі Правил відшкодування власником підприємства, організації або уповноваженого ним органу шкоди, спричиненої працівнику ушкодженням здоров?я, повязаної з виконанням ним трудових обовязків, та на підставі норм ЦК України 1963 року, якими не було передбачено можливість звернення до суду з позовом без обмеження строків, а тому позивачем пропущено позовну давність для звернення до суду з даним позовом. Також, зазначає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, визначений без урахування всіх обставин справи та Аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків від 01 вересня 2011 року, проведеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Порушення норм процесуального права, на думку відповідача, полягає у тому, що суд надав більшу перевагу доказам позивача та не врахував пояснення відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «АрселлорМіттал Кривий Ріг» - ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 працював з 19 листопада 1987 року на різних посадах Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», а з 12 листопада 1993 року переведений на посаду машиніста тепловозу та з 05 листопада 1996 року був звільнений із займаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя (а.с. 6-8).

Так, 08 березня 1996 року о 18 годині 20 хвилин, при виконанні трудових обовязків, з позивачем ОСОБА_3 стався нещасний випадок (падіння з висоти людського росту), у звязку із чим позивач отримав наступні травми: забій потилочної ділянки голови і поперекового відділення хребта, струс головного мозку.

Комісія з розслідування нещасного випадку, що стався 08 березня 1996 року о 18 годині 20 хвилин з дробильником машиністом тепловозу Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь» ОСОБА_3, прийшла до висновку, що причиною нещасного випадку є незадовільний технічний стан території та неуважність потерпілого, про що було складено Акт форми Н-1 № 19/1 від 12 березня 1996 року про нещасний випадок, який пов'язаний з виробництвом (а.с. 9-12)

Висновком МСЕК від 15.08.1996 року ОСОБА_3 первинно було встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 60 %, який при наступних переоглядах змінювався, а саме: з 01.07.1997 року 80%, з 01.07.1998 року 75%, з 01.06.2000 року - 80%, з 01.07.2008 року 70%, з 01.07.2012 року 60%. При цьому, з 01 липня 2006 року ОСОБА_3 було визнано інвалідом другої групи, а з 01.07.2012 року інвалідом третьої групи (а.с. 49-59).

Крім того, за висновками МСЕК, позивач ОСОБА_3 у період з часу отримання виробничої травми по теперішній час потребує медикаментозного лікування, стаціонарного лікування та санаторно-курортного лікування.

Суд, задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 Д,І. та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробничу травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.153 КЗпП України,ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року та Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоров?я, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з отриманими травмами, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного звязку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку тільки на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення моральної шкоди ОСОБА_3, в результаті ушкодження здоровя, й без висновку МСЕК.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що правовідносини сторін регулюються нормами ЦК України в редакції 1963 року та Правилами відшкодування власником підприємства, організації або уповноваженого ним органу шкоди, спричиненої працівнику ушкодженням здоров?я, повязаної з виконанням ним трудових обовязків, є безпідставними, оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення, суд керувався саме цими правовими актами.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції судової практики щодо розгляду аналогічних справи є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

На час виникнення спірних правовідносин відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням ним трудових обов'язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалось п. 11 Правил, відповідно до якого моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-207цс14 та №6-156цс14 від 24 грудня 2014 року, №6-24цс15 від 18 березня 2015 року ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі на 01 січня 2017 року становить 3200 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди станом на час ухвалення рішення у справі становить 16 000,00 грн., а максимальний розмір 640 000,00 грн.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, в повній мірі враховано причини настання нещасного випадку, характер отриманих травм, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан його здоровя, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та взагалі можливість такого відновлення, зважаючи на звільнення позивача із займаної посади внаслідок нещасного випадку на виробництві з 05 листопада 1996 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя та неможливості працевлаштуватися за професією протягом тривалого часу (з 1996 року по теперішній час позивач не працює а.с. 8), оскільки, з огляду на значну втрату професійної працездатності та встановлення інвалідності, останній потребує постійного медикаментозного лікування, стаціонарного та санаторно-курортного лікування. При цьому, колегією суддів приймається до уваги те, що судом стягнуто моральну шкоду у розмірі, що не тільки не перевищує максимальний розмір, визначений Законом, але й є у кілька разів меншим від цього розміру.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими та суперечать положенням ст. 83 ЦК України в редакції 1963 року (яка була чинною на час виникнення правовідносин сторін) про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав.

Аналогічні положення передбачено п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України в редакції 2003 року, яким визначено, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: