Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/236/17 Головуючий у 1-й інст. Свінцицький Л. В.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Галацевич О.М.,

з участю секретаря судового засідання Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (надалі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 14 005,69 грн., яка складається із: 305,34 грн. заборгованість за кредитом, 9 457,22 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 100 грн. заборгованість з пені та комісії, 500 грн. фіксованої частини штрафу та 643,13 грн. процентної складової штрафу. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору від 11 серпня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 31 грудня 2016 року утворилася вищевказана заборгованість.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 травня 2017 року позов задоволено у повному обсязі та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Зокрема зазначає, що суд безпідставно не застосував позовної давності, хоча виконувати зобовязання за платіжною карткою вона припинила у 2011 році, а банк звернувся із позовом значно пізніше. Окрім того вона не підписувала Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 11 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 300 грн. зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.5 зворот).

Кредитну картку №608210 зі строком дії до 31 грудня 2016 року ОСОБА_1 отримала 16 лютого 2013 року, що підтверджується довідкою банка від 11 жовтня 2017 року, приєднаною до матеріалів справи.

За приписами ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Даних щодо звернення відповідача з вимогами про визнання договору недійсним матеріали справи не містять.

Як убачається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», підписаної ОСОБА_1, договір про надання банківських послуг складається із: заяви позичальника та, запропонованих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів.

Із заяви випливає, що відповідач ознайомилася та згодна із умовами надання банківських послуг та тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

При зверненні до суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав копії умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів (а.с.6-31).

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обовязок спростувати той факт, що надані суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» умови та правила надання банківських послуг та тарифи не є частиною укладеного договору. Доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідач не підписувала умови та правила надання банківських послуг та тарифи не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки відповідач не спростувала підписання нею анкети-заяви, у якій вона погодилася із вищевказаними складовими частинами договору, а вимоги щодо укладення у письмовій формі, тобто необхідності безпосереднього підписання документів, стосуються умов щодо збільшення позовної давності, про що у даному випадку не йдеться.

Оскільки позичальник взяті на себе зобовязання не виконала, то станом на 31 грудня 2016 року банк нарахував заборгованість у сумі 14 005 грн. 69 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 305 грн. 34 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 9 457 грн. 22 коп., пені в сумі 3 100 грн. та штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500 грн. та (процентної складової) 643 грн. 13 коп. (а.с.4).

Згідно з ч.2 ст.536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з умовами та правилами надання банківських послуг, та тарифами для погашення заборгованості за кредитними картками для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обовязкових платежів. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обовязкових платежів зазначені в тарифах, а саме: розмір щомісячного мінімального платежу складає 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості; строк внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця наступного за звітним. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості за кредитом.

У анкеті-заяві сторони погодили процентну ставку за користування грошима у розмірі 30% річних. Така ж ставка зазначена й у тарифах. За період з 16 лютого 2013 року по 31 серпня 2014 року, обраховуючи заборгованість за процентами за користування кредитом, банк обґрунтовано застосував вищевказану проценту ставку, а за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2016 року банк нарахував проценти за користування кредитом на тіло кредиту і проценти, що суперечить вимогам чинного законодавства. Враховуючи процентну ставку в розмірі 30%, заборгованість за процентами за користування кредитом склала 267 грн. 70 коп. за період з 16 лютого 2013 року по 31 грудня 2016 року, а не 9 457 грн. 22 коп., як помилково вважав суд першої інстанції.

Умови та правила надання банківських послуг, тарифи передбачають неустойку у вигляді пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідач не спростувала докази банка щодо неналежного виконання нею договірних зобовязань, тобто несвоєчасного погашення нею заборгованості. Банк нарахував пеню у сумі 3 100 грн., розмір якої відповідачем також не спростований.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Нарахована банком пеня значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом, а тому колегія суддів апеляційного суду зменшує розмір пені, що належить до стягнення, з 3100 грн. до 600 грн.

Умовами договору передбачений штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову за порушення строків внесення платежів за будь-яким грошовим зобовязанням, передбаченим договором, більше ніж на 120 днів.

Оскільки умови договору передбачають різні види цивільно-правової відповідальності (пеню та штраф) за несвоєчасне погашення заборгованості (за порушення строків внесення платежів), то одночасне застосування таких заходів відповідальності свідчить про недотримання положень, закріплених у с.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому вимоги щодо стягнення штрафу задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, вимоги банка про стягнення з позичальника на його користь тіла кредиту, частково процентів за користування кредитом та пені є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги щодо спливу позовної давності не відповідають обставинам справи. Так, останній день строку дії картки - 31 грудня 2016 року, а банк звернувся в суд із позовом 31 січня 2017 року, тобто впродовж трьох років. Стосовно перебігу строку позовної давності щодо місячних платежів, то з 16 лютого 2013 року він переривався платежами, що вносилися до останнього платежу, який був здійснений 01 лютого 2014 року, і з цього часу не сплинуло трьох років до дня звернення банка за захистом порушеного права. Такий висновок випливає з правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року в справі №6-14цс14.

Відповідно до ст.309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким позов банка задовольняє частково, стягуючи з позичальника на користь кредитора 305,34 грн. заборгованості за тілом кредиту, 267,70 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом та 600 грн. пені за порушення строків виконання договірних зобовязань, а у стягненні решти процентів за користування кредиту в сумі 9 189,52 грн., решти пені в сумі 2 500 грн. та штрафу відмовляє.

Згідно зі ст.88 ЦПК України витрати сторін, понесені ними на сплату судового збору, присуджуються банку пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1 600 грн. х 8,38%), а ОСОБА_1 пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких банку відмовлено (1 760 грн. х 91,62%), оскільки позов задовольняється частково.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" 305 грн. 34 коп. тіла кредиту, 267 грн. 70 коп. процентів за користування кредитом, 600 грн. пені та 134 грн. 08 коп. витрат, понесених на сплату судового збору.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на користь ОСОБА_1 1 612 грн. 51 коп. витрат, понесених на сплату судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді: