Справа № 591/4913/17
Провадження № 2/591/2463/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого: судді Бурда Б.В. при секретарі: Сітало Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Управління «Центр надання адміністративних послуг у місті Суми ОСОБА_3 міської ради» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі свої вимоги мотивують тим, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрована їх донька ОСОБА_3 Відповідач останні декілька років у квартирі не мешкає без поважних причин, оскільки проживає разом зі своєю сімю у АДРЕСА_2. Тому просять визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у спірній квартирі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позов підтримали. ОСОБА_1 також пояснила, що відповідач не мешкає з 2010 року, речей відповідача у квартирі не має.

Позивач ОСОБА_2 позов підтримав. Пояснив, що донька не мешкає з 2010 року та не сплачує комунальні послуги.

Відповідач позов визнала та зазначила, що вона з 2010 року у квартирі не мешкає. Пояснила, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з чоловіком та донькою. Перешкод у користуванні квартирою їй не чинили.

3-я особа повідомлена про час та місце розгляду справи, але її представник до суду не зявився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази подані сторонами, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом було встановлено, позивач ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2006 року є титульним власником квартири АДРЕСА_1. (а.с. 7-9)

У вказаній квартирі в якості членів сімї титульного власника зареєстровані чоловік власника ОСОБА_2, донька ОСОБА_3, онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10)

Судом встановлено, що з 2010 року, тобто більше ніж один рік, відповідач у спірній квартирі не проживає без поважних причин, що визнано відповідачем у судовому засіданні та підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Так, з пояснень свідка ОСОБА_6 вбачається, що сусідкою позивачів та мешкає у квартирі АДРЕСА_3. Вона мешкає у цьому будинку з 1986 року. Позивачі вселилися у квартирі разом з донькою. Відповідач не мешкає у квартирі останні чотири роки.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є сусідкою позивачі та мешкає у квартирі №30 по вул. Глінки в м. Суми. В квартирі мешкають позивачі. Вона заселилася у будинок у 2010 року та з часу заселення вона не бачила щоб відповідач мешкала у квартирі. Відповідача бачила декілька разів.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що є сусідом позивачів та мешкає у квартирі АДРЕСА_4. У квартирі позивачів ніколи не був. Донька позивачів не бачив останні 3 роки.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положенням ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України - Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, суд вважає, що згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, а тому вимоги позивача в даній частині підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя