АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року по цивільній справі позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» про відшкодування майнової та моральної шкоди спричиненої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог, просив: стягнути з відповідача на його користь суму завданої майнової шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу розмірі 173 684,97 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля у розмірі 600,00 грн., витрати на послуги автостоянки у розмірі 615,00 грн., витрати на оплату правової допомоги у розмірі 4 000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору (Т.1, а.с. 2-6, 215-219).

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 14.02.2015 в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю п'яти автомобілів, серед яких був і автомобіль належний йому, а саме Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1. В результаті ДТП належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 12.05.2015 особою винною в настанні ДТП та завданні механічних пошкоджень автомобілям було визнано відповідача, який керував автомобілем НОМЕР_2.

Відповідно до звіту № 3561/4 від 05.03.2015 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу виконаного ТОВ «Експертно - Асистуюча компанія «Фаворит", вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 становить 270 211 грн. 20 коп. При цьому, внаслідок пошкодження автомобіля йому довелось понести додаткові витрати пов'язані з проведенням автотоварознавчого дослідження в розмірі 600 грн., зберіганням пошкодженого автомобіля на автостоянці в розмірі 615 грн. і оплатою витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн. В досудовому порядку відповідач завдану майнову шкоду не відшкодував.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2017 позов задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 173 684,97 грн. у відшкодування майнової шкоди; 600,00 грн. у відшкодування витрат на оплату автотоварознавчого дослідження; 651,00 грн. у відшкодування витрат за послуги автостоянки та 20 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього стягнуто 194 899,97 грн. У задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено. Також стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1 737,35 грн. та 320,00 грн. судового збору, а всього 2 057,35 грн. (Т.1, а.с. 238-244).

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення в частині відшкодування моральної шкоди і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Вважає, що по-перше, суд дійшов хибного висновку про доведеність заподіяння позивачу моральної шкоди і по-друге, визначаючи розмір моральної шкоди не звернув уваги на скрутне матеріальне становище відповідача, який отримує пенсію по інвалідності, що є його єдиним джерелом доходу і у нього на утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей (Т.2, а.с. 1, 2).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін.

Третя особа не направила в судове засідання свого представника, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за відомою суду адресою. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача та позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Рішення суду оскаржено лише відповідачем і лише в частині відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача майну позивача заподіяна шкода, у зв'язку з чим останній зазнав душевних страждань та змін у звичайному способі життя, внаслідок чого змушений був докладати додаткових зусиль.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що 14.02.2015 на проспекті Григоренка, 7-А в місті Києві, відповідач керуючи автомобілем НОМЕР_2 порушивши п.п. 12.1. ПДР України, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на п'ять припаркованих автомобілів, серед яких був автомобіль НОМЕР_3 належний на праві власності позивачу.

В результаті настання дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 12.05.2015 особою винною в настанні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача.

Відповідно до звіту № 3561/4 від 05.03.2015 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу виконаного ТОВ «Експертно - Асистуюча Компанія «Фаворит", вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1, що належить позивачу становить 270 211 грн. 20 коп.

В той же час, згідно з висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 10133/16-54 від 22.12.2016, ринкова вартість автомобіля НОМЕР_3, до моменту отримання ним пошкоджень внаслідок ДТП, що сталася 14.02.2015 склала 217 431,70 грн. Ринкова вартість автомобіля НОМЕР_3, після отриманих ним пошкоджень внаслідок ДТП, що сталася 14.02.2015 склала 43 746,73 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, станом на дату проведення дослідження, а саме 21.11.2016 складала: 367 324,63 грн.

З огляду на вимоги ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, п.п. 30.1., 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд дійшов висновку, що автомобіль НОМЕР_3 є фізично знищеним і в даному випадку позивач має право на відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що становить 173 684,97 грн. (217 431,70 грн. - 43 746, 73 грн.). При цьому суд зазначив, що підстави для зобов'язання позивача передати відповідачу залишки транспортного засобу Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 після отримання від відповідача відшкодування завданої майнової шкоди відсутні, оскільки на користь позивача стягується часткове відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а не вартість транспортного засобу до настання ДТП.

Також суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені останнім на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 600 грн. та витрати на зберігання пошкодженого автомобіля на автостоянці з 14.02.2015 по 25.03.2015 в розмірі 615 грн., так як дані збитки понесені позивачем внаслідок настання ДТП, яка сталась з вини відповідача.

Разом з цим, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь витрат на оплату правової допомоги у розмірі 4000 грн.

Також суд дійшовши висновку про стягнення майнової шкоди саме з відповідача, а не з страхової компанії, виходив з того, що потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди (правова позиція викладена в постанові ВСУ від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15 та є обов'язковою для застосування).

Як вже вказувалось вище сторонами не оскаржено рішення ні в частині встановлення вищевказаних фактичних обставин справи, ні в частині задоволених вимог про відшкодування майнової шкоди, ні щодо часткового задоволення позовних вимог, а тому в цих частинах суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних підстав перевіряти рішення суду.

Щодо вирішення судом першої інстанції позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач зазначав, що він проходить службу в Генеральному штабі Збройних Сил України у званні полковника і як діючий офіцер Генерального штабу ЗС України він повинен бути завжди наготові за першою вимогою прибути до місця служби. Для того, щоб без перешкод (особливо вночі), якнайшвидше виконувати вимоги керівництва та свій службовий обов'язок, йому потрібен власний автомобіль, який він і придбав у вересні 2014 року. Після ДТП він був змушений багато разів діставатися до місця служби на таксі, або просити про допомогу друзів. Зазначав також, що іншого авто у нього не має і найближчим часом він не зможе його придбати самостійно за власні кошти.

Також вказував, що придбання авто у 2014 році також мало за ціль допомагати розвантажувати йому хвору ногу, особливо в час, коли необхідно швидко і терміново діставатися до місця служби. Початок роботи військовослужбовця Генерального штабу ЗС України починається дуже рано і закінчується пізно, іноді коли вже не працює весь загальний транспорт, або наземний і без авто позивачу доводиться діставатися до метро (якщо воно ще працює), пішки, що дуже навантажує оперований колінний суглоб, особливо взимку так як позивач живе за три зупинки від метро. Як наслідок він постійно відчуває біль у лівій нозі і проходить постійне підтримуюче лікування хворого суглобу. Вказані зміни у житті виникли незалежно від його волевиявлення і призвели до значного та тривалого ускладнення життя, викликавши формування значних психологічно-емоційних переживань які створюють негативний вплив на загальний стан самопочуття, настрій, душевний спокій, сприяли виникненню відчуття соціальної недовіри, відчуття особистої незахищеності, правової беззахисності. У результаті вказаних переживань у нього з'явились тимчасові характерологічні зміни у вигляді знервованості, напруженості, пригніченого настрою, тривожності, що безумовно відображається на особистих взаємовідносинах на роботі, в сім'ї та з друзями. Втрата автомобіля значно погіршила звичний стиль, якість і рівень його життя.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Також частинами 3, 4 статті 23 ЦК України закріплено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та вірно застосувавши норми права, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки внаслідок ДТП був знищений належний позивачу автомобіль та останній зазнав душевних і моральних страждань. При цьому, суд підставно врахував характер та тривалість страждань, істотність та тривалість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, тощо та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості визнав за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача у відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди 20 000,00 грн.

Доводи відповідача про не доведеність заподіяння позивачу моральної шкоди, суперечать фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та вимогам п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Твердження відповідача про те, що суд не звернув уваги на скрутне матеріальне становище відповідача також є безпідставним, оскільки в силу вимог закону, відповідач, як винна особа в заподіянні шкоди, зобов'язаний її відшкодувати в повному обсязі і в даному випадку об'єктивні підстави для зменшення розміру відшкодування відсутні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність на необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення в оскаржуваній частині.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року по цивільній справі позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» про відшкодування майнової та моральної шкоди спричиненої дорожньо-транспортною пригодою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва