Справа №539/1566/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2017 Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.

при секретарі Мирна Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Єврокар Україна» про визнання договору недійсним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТОВ «Єврокар Україна» про визнання договору недійсним та стягнення коштів.

В ході розгляду справи до суду надійшло письмове клопотання відповідача ТОВ «Єврокар Україна» про передачу справи на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва за підсудністю. Клопотання мотивовано тим, що позовна заява подана з порушенням правил підсудності, оскільки юридична адреса відповідача ТОВ «Єврокар Україна» є вул. Бориспільська, 7, оф. 169, м. Київ, що територіально відноситься до Дарницького району м. Києва. Крім того, звертаючись до суду з підстав несправедливості умов правочину та керуючись Законом України «Про захист прав споживачів» позивач в супереч нормам чинного законодавства України належним чином не мотивував свою позицію щодо визнання таких умов договору несправедливими на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, позивач звертаючись до суду за місцем свого проживання, в порушення п.п. 5,6 ч.2 ст.119 ЦПК України в позові з врахуванням Закону України «Про захист прав споживачів» не вказав обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги та не надав доказів на їх підтвердження. Таким чином, представник відповідача вважає, що оскільки підсудність справ визначається за предметними та територіальними ознаками, а також оскільки предметом позову в даному випадку є визнання правочину недійсним у звязку з несправедливими умовами правочину та стягнення коштів, то Лубенський міськрайонний суд є неповноважним судом та не може розглядати дану справу. Крім того, вважає, що позивачем при поданні позовної заяви необхідно було сплатити судовий збір.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 проти задоволення клопотання представника відповідача заперечують, вважаючи його безпідставним, оскільки позов подано відповідно до вимог ч.5 ст. 110 ЦПК України.

Вислухавши думку та пояснення учасників процесу, що зявилися в судове засідання, суд вважає, що клопотання про передачу справи на розгляд іншого суду за підсудністю задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Під підсудністю слід розуміти сукупність установлених законом ознак, за якими визначається суд, що має розглядати дану справу.

Цивільним процесуальним кодексом України (Глава 1 Розділу ІІІ) передбачено види підсудності, відповідно до яких і визначається суд, що повинен розглядати ту чи іншу справу.

За загальним правилом визначення підсудності, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням (ч. 2 ст. 109 ЦПК України).

Стаття 110 ЦПК України містить перелік цивільних справ, за якими встановлена підсудність за вибором позивача, якому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", роз'яснено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (ст. 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (ст. 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (ч. 14 ст. 110 ЦПК).

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" від 12 квітня 1996 року № 5 зазначено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин, між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся в суд з позовом про захист прав споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу, укладеного між ним та ТОВ «Єврокар Україна» та стягнення з останнього в свою користь 22 599 грн. внеску по договору фінансового лізингу.

Таким чином, позивач має право вибору підсудності на підставі ч. 5 ст. 110 ЦПК України.

Згідно з матеріалами справи, позивач вказала своє зареєстроване місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_1 має право подати позов за своїм зареєстрованим місцем проживання до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області

Що стосується несплати позивачем судового збору при зверненні до суду, то це передбачено ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволення клопотання представника відповідача про передачу справи на розгляд іншого суду за підсудністю.

Керуючись ст.ст. 109, 110, 209, 210 ЦПК України,

УХ В А Л И В:

В задоволенні клопотання відповідача ТОВ «Єврокар Україна» про передачу справи на розгляд іншого суду за підсудністю відмовити.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_3 Ю. А.