Справа № 141/469/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року смт. Оратів

Оратівський районний суд

Вінницької області

В складі: головуючого судді Слісарчука О.М.

за участю секретаря Ставничого С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Оратів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Вінницької області, ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права на земельну частку (пай), за участю представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_5, у відсутності представника відповідача ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Вінницькій області, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Оратівського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Вінницької області, ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права на земельну частку (пай), мотивуючи позов тим, що 31.05.1995 року позивач був прийнятий в члени КСП «Нове життя» с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області. Згідно протоколу загальних зборів членів КСП № 1 від 10.02.2000 року, у 2000 році на базі колективного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області було утворено товариство з обмеженою відповідальністю «Нове життя» с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області. Із КСП «Нове життя» с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області позивач звільнився 08.05.1998 року за власним бажанням, що підтверджується записами в трудовій книжці. 29.12.1995 року надалі КСП «Нове життя» с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області Стрижаківською сільською радою Оратівського району Вінницької області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії II - ВН № 000142 площею 813,1 гектарів з планом, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 26. До Державного акта на право колективної власності на землю додано список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства. Проте, під час розпаювання земель КСП «Нове життя» с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області прізвище позивача помилково було пропущено і не внесено до списків, що додаються до Державного акта на право колективної власності на землю і позивачу не видали в зв'язку з цим сертифікат на право на земельну частку (пай). Позивачу ОСОБА_1 не повідомляли про те, що він має право на земельну частку (пай), не пояснюючи причини. Крім цього, позивач просить поновити, йому строк позовної давності, який пропущено з поважних причин. При цьому вказує, що в період часу з 1995-1996 років він неодноразово звертався до керівництва КСП "Нове життя" с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області з приводу не включення його в списки додані до Державного акту на право колективної власності на землю та невидачі йому сертифікату на земельну частку (пай), однак йому повідомляли, що він не має права на земельну частку (пай), не пояснюючи причину цього.

Разом з тим, обґрунтовує поважність пропуску строку звернення до суду юридичною необізнаністю, запевненням його з боку керівництва КСП "Нове життя"що він не має право на земельну частку (пай), неможливістю своєчасного звернення до компетентних органів щодо встановлення його права через щоденну, майже цілободову роботу на молокозаводі в КСП "Нове життя" та тим, що його не повідомили про належне йому право на земельну частку (пай) та не включення його у списки. Лише влітку 2016 року під час розмови з особами, які раніше працювали з ним у КСП "Нове життя" с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області та які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай), при спілкуванні з юристами та перегляді законодавства дізнався про своє порушене право та звернувся до суду з його захистом. Просить суд поновити йому строк позовної давності для звернення до суду, як пропущений з поважних причин та визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 3,35 на в умовних кадастрових гектарах, вартістю 123341 грн., розташовану на території Стрижаківської сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтовуючи їх обставинами, які викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував у їх задоволенні та пояснив, що розгляд даної справи тісно пов'язаний з розглядом справи за позовом ОСОБА_1, яка розглядалася ОСОБА_2 районнии судом Вінницької області, у якій вказані обставини були дослідженні та відмовлено в задоволені позову, та Апеляційним судом Вінницької області залишено в силі. Вказане рішення набрало законної сили і має преюдиційне значення для вирішення даної справи. В даному випадку, звертаючись до суду з позовом до інших відповідачів, позивач вирішив обійти цивільне процесуальне законодавство. Проте рішенням суду встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності. Тому просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову з цих причин.

Представник відповідача відділу Держгеокадастру в ОСОБА_2 районі Вінницької області, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, надавши заперечення на позовну заяву, з яких вбачається, що згідно Указу Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної сфері сільськогосподарського виробництва" та Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель проходило в терміни з 1996 року по 2000 рік (орієнтовно). Як слідує з матеріалів позовної заяви державний акт на право колективної власності на землю КСП "Нове життя" с. Стрижаків отримало 29.12.1995 року. Тобто ОСОБА_1 з 1995 року міг і повинен був довідатись про можливе порушення своїх прав на земельну частку (пай), однак лише в 2017 році позивачем подано позов до суду. Тому ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Просить відмовити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що він працював в КСП «Нове життя» с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області на посаді головного інженера до розпаювання, а позивач ОСОБА_1 працював водієм КСП «Нове життя» с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області в період часу з 1995 по 1998 роки., і був членом КСП «Нове життя». Вважаю, що ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай). Він як член КСП «Нове життя» отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), та в подальшому отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. ОСОБА_1 не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), оскільки в момент видачі сертифікатів, їх дали не усім, хто довше працював в КСП «Нове життя» той отримав сертифікат, а хто менше працював - той не отримав. ОСОБА_1 працював мало років в КСп "Нове життя", тому й не отримав сертифікату на право на земельну частку (пай). Чому ОСОБА_1 В 2016 році ОСОБА_1 звернувся до нього, і повідомив, що йому не надано земельної частки (паю). На запитання чому він не звертався до КСП з приводу отримання земельної частки (паю), ОСОБА_1 звертався до керівництва і йому відмовили, а тепер звернеться до суду за захистом, а він погодився бути свідком.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до свідоцтва про народження серії ІV-АМ № 283403 ОСОБА_1 народився 31.01.1973 року в с. Оратів Оратівського району Вінницької області.

Згідно трудової книжки колгоспника серії УКР №2174276 виданої 18.08.1994 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, був прийнятий в члени КСП «Нове життя» с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області 21.05.1995 року і звільнений з членів КСП «Нове життя» с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області 08.05.1998 року за власним бажанням.

Відповідно до архівного витягу № 130/01-22 від 04.04.2016 року, виданої архівним відділом ОСОБА_2 РДА, із протоколу № 11 засідання правління КСП «Нове життя» с. Стрижаків від 31 травня 1995 року, ОСОБА_1, був прийнятий в члени КСП «Нове життя» с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області і прийнятий на роботу 31 травня 1995 року.

Згідно архівної довідки №128/01-22 від 04.04.2016 року виданої архівним відділом ОСОБА_2 РДА в період 1995-2000 років в с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області діяло колективне сільськогосподарське підприємство «Нове життя» с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області. У 2000 році на базі колективного сільськогосподарськогое підприємства «Нове життя» с. Стрижаків утворено товариство з обмеженою відповідальністю «Нове життя» с. Стрижаків /протокол загальних зборів членів КСП від 10.02.2000 року № 1/.

Відповідно до Державного акта на право колективної власності на землю серії II - ВН № 000142 виданим 29.12.1995 року Стрижаківською сільською Радою народних депутатів ,КСП «Нове життя» с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області було передано в колективну власність 813,1 гектарів землі для сільськогосподарського використання.

Як вбачається із списку членів КСП "Нове життя" с. Стрижаків, які введені в списки на розпаювання земля станом на 15.02.1996 року, ОСОБА_1 не зазначений.

Згідно виписки №29-28-99.3-455/2-16 від 31.10.2016 року виданої відділом Держгеокадастру в ОСОБА_2 районі Вінницької області із Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року за № 801 і виданою ОСОБА_2 РДА вбачається, що по КСП «Нове життя» с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області, гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, в списках до Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Нове життя» с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області не рахується.

Відповідно до інформації відділу Держгеокадастру в ОСОБА_2 районі Вінницької області № 29-28-99.3-456/2-16 від 31.10.2016 року, станом на 01.01.2016 року середня нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) на території Стрижаківської сільської ради за межами с. Стрижаків становить 123341 грн. (сто двадцять три тисячі триста сорок одна гривня). Розмір середньої частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 3,35 га.

Згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ВІ XV № 003405, виданим Стрижаківською сільською радою 20.12.2001 року, ОСОБА_1 належить право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства "Нове життя" ТОВ"Нове життя", в с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай , затвердженого зборами співвласників 17.05.2000 року в розмірі 748 грн. або 0,03% від загальної вартості майна.

Відповідно до листа Стрижаківської сільської ради Оратівського району Вінницької області № 145/02-11 від 06.12.2016 року, на заяву ОСОБА_1 від 17.11.2016 року про виділення йому земельної ділянки (паю) площею 3,35 га, як членові КСП "Нове життя" с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області, відповідно до розділу X ст.12 Перехідних положень земельного кодексу України, сільська рада не уповноважена за межами населених пунктів займатися земельними відносинами.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»).

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до п. 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310 "Про трудові книжки колгоспників" трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів, в тому числі на членів риболовецьких колгоспів, з часу прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до Указу Президента №720 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали у ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості)ю при паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року за №7 член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до Списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи. Яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента №720 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі) можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Отже, право на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі державного акта на право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарську акціонерному товариству, членом якого є особа, яка претендує на пай, в тому числі і пенсіонер, що раніше працював у цьому сільськогосподарському підприємстві.

Виходячи зі змісту вказаних вимог закону особа набуває права на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, долучених до Державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акту. Це положення Указу Президента повністю відповідає вимогам ч.1 ст.125 ЗК України. Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Таким чином, оскільки на момент розпаювання та видачі 29.12.1995 року Державного акта на право колективної власності на землю КСП "Нове життя" с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області позивач ОСОБА_1 був членом КСП "Нове життя", однак прізвище позивача у списках громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства не значиться, тому позивач ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай).

Під час розгляду справи відповідача ОСОБА_2 районною державною адміністрацією Вінницької області в запереченнях на позовну заяву та представником відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлено клопотання про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду.

Крім цього, представником відповідача ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Вінницькій області в запереченнях на позовну заяву заявлено клопотання про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду.

Представником позивача ОСОБА_4 заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності, з підстав поважності пропуску строку позовної давності.

Вирішуючи питання про застосування до даних підстав строку позовної давності та визначення причин його поважності,я к підставу для поновлення суд приходить до слідуючого.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного Кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦПК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 Цивільного кодексу України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Представник позивача ОСОБА_4, заявляючи клопотання про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними та поновлення строку зазначає те, що лише влітку 2016 року під час розмови з особами, які раніше працювали з ОСОБА_1 у КСП "Нове життя" с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області та які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай), при спілкуванні з юристами та перегляді законодавства дізнався про своє порушене право та звернувся до суду з його захистом. Строк позовної давності пропущено з поважних причин серед яких: юридична необізнаність, запевненням його з боку керівництва КСП "Нове життя", що він не має право на земельну частку (пай), неможливість своєчасно звернутися до компетентних органів щодо встановлення його права через щоденну, майже цілободову роботу на молокозаводі в КСП "Нове життя".

Однак вказані обставини не відповідають дійсності, на підставі слідуючого.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 вказує, що під час розпаювання земель відповідно до Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарських підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року в період з 1995-1996 років він неодноразово звертався до керівництва КСП "Нове життя" с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області з приводу не включення його в списки додані до Державного акту на право колективної власності на землю та невидачі йому сертифікату на земельну частку (пай), однак йому повідомляли, що він не має права на земельну частку (пай), не пояснюючи причину цього.

Таким, чином позивач ОСОБА_1 сам вказує про те, що про порушення його права на земельну частку (пай) йому стало відомо в 1995-1995 роках, хоча в подальшому вказує іншу дату як літо 2016 року.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В матеріалах справи наявне рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 02.03.2017 року за позовом ОСОБА_1 до Стрижаківської сільської ради Оратівського району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору відділ Держгеокадастру в ОСОБА_2 районі Вінницької області, ОСОБА_2 районна державна адміністрація Вінницької області, про визнання права на земельну частку (пай), предметом спору було це саме право позивача ОСОБА_1 на земельну частку (пай) площею 3,35 на в умовних кадастрових гектарах, вартістю 123341 грн., розташовану на території Стрижаківської сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту. Вказаним рішенням у задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності, і підстав для його поновлення немає.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13.04.2017 року встановлено, що в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції позивач та його представник зазначають, що позивачу ОСОБА_1 було відомо про не включення його в списки до державного акту ще з часу розпаювання землі у 1995-1996 роках, проте відтоді за захистом своїх прав він не звертався, а у відповідності до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Дана норма закону доводить правомірність судового рішення, оскаржуваного з підстав, що не заслуговують на увагу, адже правова необізнаність позивача, як на те посилаються апелянти, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку позовної давності на двадцять років, не звільняє його від дотримання встановлених законом строків для звернення в суд за захистом порушеного чи оспорюваного права, від необхідності бути обізнаним стосовно своїх прав, тим більше якщо вони не є прихованими чи умисно закритими.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного Кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦПК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 Цивільного кодексу України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Вінницької області, ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права на земельну частку (пай) слід відмовити, оскільки судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 в 1995-1996 роках було відомо про його право на земельну частку (пай), однак з того часу він до суду з відповідним позовом не звертався. Посилання ж на те, що поважними причинами пропуску строку позовної давності є: юридична необізнаність, запевнення його з боку керівництва КСП "Нове життя", що він не має право на земельну частку (пай), неможливість своєчасно звернутися до компетентних органів щодо встановлення його права через щоденну, майже цілободову роботу на молокозаводі в КСП "Нове життя" не є обєктивними причинами, що завадили позивачу звернутися до суду з позовом в межах позовної давності та поважними причинами пропуску вказаного строку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити без відшкодування.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Вінницької області, ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Судові витрати залишити без відшкодування.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Оратівський районний суд.

СУДДЯ О.М. Слісарчук

Повний текст рішення виготовлено 23.10.2017 року