АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1941/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,23 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Дзензелівське» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7, які підтримали апеляційну скаргу; представника ТОВ «Дзензелівське» - ОСОБА_8, який просив відхилити апеляційну скаргу, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Дзензелівське» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, посилаючись в обгрунтування заявленого позову на те, що їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 лютого 2004 року належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 1,5 га, яка розміщена в адміністративних межах Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області.

Позивачка вказує, що у 2015 році їй стало відомо про те, що 03 червня 2013 року між нею та ТОВ «Дзензелівське» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки терміном на 10 років.

Зазначає, що договір оренди земельної ділянки та акти прийому-передачі земельної ділянки і визначення меж в натурі (на місцевості) вона не підписувала та не надавала своєї згоди на передачу належної їй на праві власності земельної ділянки в оренду ТОВ «Дзензелівське».

Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_6 з метою їх захисту звернулася до Маньківського районного суду Черкаської області із даним позовом та просила суд постановити судове рішення, яким визнати договір оренди землі від 03.06.2013 року, укладений між сторонами по справі та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права Реєстраційною службою Маньківського районного управління юстиції Черкаської області 27.06.2013 року за № 1447834 - недійсним.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що рішення суду постановлене із порушенням норм матеріального і процесуального права, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та при неповному з»ясуванні обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення виниклого між сторонами спору по суті, у зв»язку із чим просить його скасувати, ухваливши при цьому нове рішення, яким заявлені нею позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Справа неодноразово була предметом розгляду суду, згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року скасовано ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 5 жовтня 2016 року, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що сукупність зібраних по справі доказів об»єктивно свідчить про обізнаність позивачки із фактом укладення та умовами договору оренди землі, виконання умов договору його сторонами у відповідності до його умов, схвалення ОСОБА_6 своїми діями договору оренди, у зв»язку із чим відсутні правові передумови для визнання його недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Діючим законодавством визначено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, ОСОБА_6 на праві власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,5 га, яка розташована в адміністративних межах Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області, що підтверджується державним актом серії ЧР № 106550 від 16 лютого 2004 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 26 червня 2013 року (а.с. 5-6).

Відповідно до договору оренди землі від 03 червня 2013 року та актів прийому-передачі, визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) вказану земельну ділянку ОСОБА_6 передала в оренду ТОВ «Дзензелівське» строком на 10 років. Даний договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права реєстраційною службою Маньківського районного управління юстиції Черкаської області 27 червня 2013 року за № 1447834 ( а.с. 7 - 12).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" розяснено, що недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним.

Позивачка в заяві стверджує, що лише у 2015 році їй стало відомо про те, що 03 червня 2013 року між нею та ТОВ «Дзензелівське» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки терміном на 10 років, проте вказані посилання ОСОБА_6 не знайшли свого об»єктивного підтвердження в ході розгляду даної справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_6 протягом 2014 2016 років отримувала оренду плату за спірним договором оренди землі у розмірах, визначених умовами договору, що підтверджують її власноручні підписи на відповідних накладних від 03 вересня 2014 року № 345, від 17 вересня 2015 року № 356, від 29 жовтня 2015 року № 567 та платіжної відомості від 03 жовтня 2016 року № 45. Факт отримання орендної плати від ТОВ «Дзензелівське» ОСОБА_6 не заперечувався.

Отже, позивачка майже три роки не зверталася до відповідача щодо безпідставного користування належною їй земельною ділянкою, будь-яких претензій з приводу невиконання або неналежного виконання ТОВ «Дзензелівське» умов договору оренди не зверталася, що також підтверджує її обізнаність як щодо наявності самого договору так і щодо його істотних умов.

Крім того, як пояснила сама позивачка в ході апеляційного розгляду справи, до моменту укладення оспорюваного договору оренди, вона укладала із ТОВ «Дзензелівське» договори оренди належної їй на праві власності земельної ділянки, кожного разу на строк один рік і останній такий договір закінчився в 2013 році. Дані пояснення спростовують твердження ОСОБА_6 щодо своєї необізнаності з приводу укладення договору оренди землі від 3.06.2013 року, оскільки тільки після закінчення строку дії попереднього договору, позивачка фактично мала можливість висловити своє погодження або непогодження із продовженням орендних відносин із ТОВ «Дзензелівське».

Крім того, є абсолютно нелогічними посилання позивачки з цього приводу, оскільки, достеменно знаючи про закінчення строку договору оренди із товариством в 2013 році, ОСОБА_6 отримувала орендну плату від ТОВ «Дзензелівське» протягом 2014 2016 років.

Також сама ОСОБА_6 не заперечувала того факту, що окрім оспорюваного нею договору оренди між нею та ТОВ «Дзензелівське» від 3.06.2013 року, в цьому ж, 2013 році договір оренди землі із цим же товариством був укладений її чоловіком, який також в судовому порядку оспорював дійсність укладеного договору оренди землі, але з інших передбачених законом підстав, що також робить неспроможними твердження позивачки про те, що вона не знала про існування спірного договору і не надавала своєї згоди на його укладення.

Згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної судово - технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи №1305/15-23 №31/16-23 від 20 січня 2016 року встановлено, що підпис від імені позивачки у графі «Орендодавець» в розділі «Підписи сторін» договору оренди землі б/н від 03 червня 2013 року, укладеному між ОСОБА_6 та ТОВ «Дзензелівське», виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, підпис від імені ОСОБА_6 в графі договору оренди землі б/н від 03.06.2013 року, укладеному між ОСОБА_6 та ТОВ «Дзензелівське», виконано не ОСОБА_6, а іншою особою ( а.с. 64-68).

Проте, посилання ОСОБА_6, як на підставу недійсності договору оренди землі від 3.06.2013 року на відсутність її особистого підпису в спірному договорі, не спростовує самого факту неодноразового одержання нею орендної плати від ТОВ «Дзензелівське» у розмірі та формі, передбачених умовами договору оренди землі від 3.06.2013 року, що свідчить про прийняття та фактичне виконання позивачкою умов спірного договору, про обізнаність останньої з його умовами та фактичне прийняття такого до виконання.

Про обізнаність ОСОБА_6 із наявністю в неї договірних відносин із ТОВ «Дзензелівське», що витікають із договору оренди землі від 3.06.2013 року, свідчить також той факт, що з моменту укладення договору /червень 2013 року/ і до моменту звернення до суду із позовом /жовтень 2015 року/ із сторони ОСОБА_6 не було будь-яких звернень з приводу незаконного використання товариством належної позивачці земельної ділянки, яка входить до єдиного земельного масиву, в тому числі, адресованих самому ТОВ «Дзензелівське».

Доводи позивачки стосовно того, що не було її волевиявлення на укладення та виконання договору оренди земельної ділянки від 03.06.2013 року не підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору всебічно і повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази та дав їм належну правову оцінку, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування постановленого судом першої інстанції рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Дзензелівське» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним відхилити, зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :