У Х В А Л А

судового засідання

15.06.2017 Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Лозинського Б.М.

за участі секретаря судових засідань- Бугайчук В.М.

розглянувши подання державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, суд,-

в с т а н о в и в :

державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

В обґрунтування подання зазначає, що на виконанні у Франківському ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження №51832170 з примусового виконання виконавчого листа №2/465/357/15 виданого 24.07.2015 Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої ОСОБА_4, яка продовжує навчання в розмірі ? частини від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 27.03.2014 до закінчення навчання, але не довше ніж досягнення нею двадцяти трьох років.

Станом на 25.04.2017 заборгованість в сумі 35627,75 грн. боржником не погашено, тому просить суд обмежити його в праві виїзду за межі України.

Сторони по справі у судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про день, час та місце розгляду справи. Однак їх неявка не перешкоджає вирішенню питання по суті, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних доказів.

У відповідності до ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку, що в задоволення подання слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (ЦК України), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Положеннями ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

За змістом частини 3 пункту 19 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

Тобто, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч наведеному, державним виконавцем не додано належних і допустимих доказів які б вказували на факт ухилення боржника від покладених на нього зобовязань.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подання державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів ОСОБА_5 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 10, 60, 377-1 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

у задоволенні подання державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів ОСОБА_5 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Франківського

районного суду м. Львова Б. М. Лозинський