08.06.2017 227/294/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суду Донецької області у складі:

Головуючого судді Хоменко Д.Є.,

за участю

секретаря Малашко С.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА-ПЛЮС», про визнання договору оренди землі недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року гр.ОСОБА_3 (далі також позивач) звернувся з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА-ПЛЮС» (далі також відповідач, ТОВ) про визнання договору оренди землі недійсним. Свої вимоги обгрунтовує наступним.

Після смерті його батька - ОСОБА_4 1942р.н. позивач отримав у спадщину земельну ділянку, площею 6,30га., кадастровий номер :01:000:0536 (далі за текстом земельна ділянка), цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області. За час свого життя батько позивача уклав договір оренди вказаної земельної ділянки від 05 березня 2009 року (зареєстрований у Добропільському міському відділі Донецької регіональної філії ДП «ЦДЗК» при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про що у Державному реєстрі вчинено запис від 05 березня 2009 року за №4АА17400640 (далі також - договір оренди), з відповідачем. Позивач вважає вказаний договір таким, що не відповідає наказу Держкомзему №5 від 17.01.2000р. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 23.02.2000р. №101/4322 «Про затвердження типової формі договору оренди земельної частки (паю)».

Крім того, на думку позивача, договір оренди має безліч порушень, а саме: у договорі відсутній додаток, в якому була б визначена форма оренді плати, розмір платежів на рік, період виплати, договір не містить кадастрового плану, кадастрового номера, а також невірно вказаний предмет договору; п.8 договору оренди передбачено, що договір укладено на 20 років, але при підписанні, як позивачу потім стало відомо, батько не мав наміру укладати з відповідачем договір оренди на 20 років; фактично відповідач ввів престарілого батька в оману, щодо істотної умови договору оренди (строку дії договору оренди) та інших істотних умов, зокрема, пунктів 33, 34, 35 договору «Страхування обєкта оренди» - в договір оренди включені дані умови. Вказана умова для даного договору визначена у договорі, а тому є невідємною істотною умовою для договору, але хто зі сторін буде її виконувати сторонами не визначено і тому ця істотна умова, ставить у нерівне становище орендаря та орендодавця, оскільки зобов'язує згідно п.24 договору «відшкодувати орендарю капітальні витрати, повязані з поліпшенням стану земельної ділянки»; всупереч ст.15 Закону України «Про оренду землі» (у відповідній редакції до 05.04.2015р.) у договорі оренди відсутні істотні умови договору, що визначають недійсність даного договору, а саме: умовами договору не передбачено обовязкову умову до договору оренди землі, щодо умови передання в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки; також ст.15 Закону України «Про оренду землі» (у відповідній редакції до 05.04.2015р.) встановлено, що невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмеж (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання - передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно законом. У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснення заходів, що спрямовані на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. В порушення даної норми закону відповідач надав позивачу лише акт приймання - передачі земельної ділянки в оренду, план (схема) меж земельної ділянки (без дати складання). З незрозумілих актів не вбачається, коли батько позивача передав земельну ділянку та визначив межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) чи взагалі підписував вищеназвані акти, що викликає великі сумнів з урахуванням його похилого віку; дата складання у договорі оренди землі, акті приймання - передачі земельної ділянки в оренду від 05 березня 2009 року зроблено письмово від руки, а не як весь текст договору друкованим текстом, план (схема) меж земель ділянки, кадастровий план не містить дати виготовлення та складання, що свідчить, про недостовірність та хибність дати складення та підписання цих документів сторонами договору; в пунктах 9,10,11 договору оренди землі передбачається орендна плата перегляд якої здійснюється з урахуванням індексів інфляції, але при цьому не вказується, чим обґрунтовується ця сума, якими нормативними актами та законами України. До речі, 843,04 грн. від 18 5561,10грн.- оцінка земельної ділянки, згідно витягу №1867 з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, її виданого 24.06.2016 року Управлянням Держгеокадастру у Добропільському районі Донецької області, становить 0,46%, тобто менше 3 %, що не може вважатися актуальною та законною орендною платою. Вказаний в п.9 договору оренди землі розмір орендної плати, що становить 1,5% також не є обґрунтованим та законним; пунктом 10 договору оренди земельної ділянки передбачається, що перегляд річної орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Але при цьому не вказується як саме проводиться цей перегляд, за якою формулою, і в які строки. І якщо ця індексація дійсно здійснюється щорічно, то при цьому повинен змінюватися розрахунок суми орендної плати, вказаний в пункті 9 договору оренди земельної ділянки; крім того, пунктом 13 договору оренди земельної ділянки передбачено, що і розмір орендної плати переглядається один раз на два роки. Згідно законодавству, якщо змінюється розмір (сума) орендної плати, повинна укладатися додаткова угода, або новий договір, де буде вказаний чинний на момент укладання договору розмір орендної плати.

Таким чином, позивач вважає, що можливо поставити під сумнів дійсність договору оренди землі, оскільки його окремі пункти, зокрема пункт 9, не відповідають дійсності суперечить діючому земельному законодавству. Отже, позивач приходить до висновку, що відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з необхідних та істотних умов, для договорів даного виду, передбачених у ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (у відповідній редакції до 05.04.2015р.), зокрема: 1) умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки; 2) умови страхування земельної ділянки (паю), яка є невідємною умовою оренди та інших істотних умов договору викладених у даному позові, є підставою для визнання недійсним такого договору оренди відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

У звязку з викладеним, позивач просить суд: визнати недійсним договір оренди землі, укладений 05 березня 2009 між ОСОБА_4 та Товариством з обмеж відповідальністю «РУТА-ПЛЮС» від 05 березня 2009 року, щодо оренди земельної ділянки площею 6,30га. (кадастровий номер :01:000:0536 зареєстрований у Добропільському міському відділі Донецької регіональної ДП «ЦДЗК» при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про Державному реєстрі земель вчинено запис від 05 березня 2009 року №АА17400640; зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «РУТА-ПЛЮС» (85030, Донецька область, Добропільський район, с.Криворіжжя, тел:06277- 78, Код 32090273, Свід. ПДВ №200091653, ІНН №57 Р/р 2600636 в ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» м. Київ, МФО 380805), повернути ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 6,30га., кадастровий номер :01:000:1 розташовану на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області, що належить йому на праві приватної власності зі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 2016 року посвідченого, ОСОБА_6, приватним нотаріусом Добропільського району нотаріального округу Донецької області, зареєстровано в реєстрі за №772, зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 17427109, власник - ОСОБА_3.

У свою чергу відповідач надав суду письмові заперечення за змістом яких ТОВ «РУТА-ПЛЮС» постійно сплачувало орендну плату орендодавцю починаючи з 05.03.2009 року у наступних розмірах:

РікНормативна грошова оцінка, грн.% виплатиСума нарахування, грн.
200964745,5631942,37
201068565,552,51714,14
201170501,2732115,04
,2333714,01
,2333714,01
,2333714,01
,4934638,79
,083,56494,64

На підставі вищенаведеного відповідач дійшов висновку, що доводи позивача щодо порушення його прав в частині не одержання проіндексованої та підвищеної орендної плати не знайшли свої підтвердження, адже починаючи з 2009 року процента ставка становить 3% (три відсотка) від нормативної грошової оцінки землі, до речі, як вбачається з таблиці наведеній вище, окрім процентної ставки щорічно змінюється й сама нормативно грошова оцінка, у порівнянні з 2009 роком вона збільшилась з 64745,56 до 185561,08, майже втричі, більш того, з 2016 року ТОВ «РУТА-ПЛЮС» сплачує орендну плату понад 3% від нормативно грошової оцінки землі. Сам позивач отримавши витяг з технічної документації переконався, що наразі нормативно-грошова оцінка землі становить 18 5561,08 грн.

Також, відповідач звертає увагу суду, що позивач зводить наклеп на ТОВ «РУТА-ПЛЮС» адже отримуючи 3.5% від нормативно грошової оцінки землі що наразі становить 6494,64грн., та при цьому розписуючись у Журналі отримання грошових коштів, звертається до суду з недостовірними та неправдивими відомостями, начебто йому сплачують 0,46%. Відповідач зазначає, що йому не зрозуміло в чому порушення прав позивача за минулі сім років, адже у ТОВ «РУТА- ПЛЮС» були взаємовідносини із померлим батьком до 23 лютого 2016 року та ані претензій, ані суперечок, з його боку не надходило.

Щодо строку договору оренди землі, та введення в оману померлого батька позивача, відповідач наголошує, що це є наклепом, адже ніяких доказів щодо введення в оману ОСОБА_4І, позивачем додано не було, тобто увесь позов ґрунтується на припущеннях та багатій уяві позивача.

Додатково відповідач вказує, що договір оренди землі від 05 березня 2009 року укладений між померлим батьком Позивача та ТОВ «РУТА-ПЛЮС» повністю відповідає зазначеним вимогам, а саме: вказано місце розташування та розмір земельної ділянки; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу; строків і порядку внесення орендної плати; умови використання; цільове призначення; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; умови збереження стану обєкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Також, договір оренди землі містить кадастровий план земельної ділянки, акт прийому-передачі, та насамперед зареєстрований у Добропільському міському відділі Донецької регіональної філії ДП «ЦДЗК» при Державному комітеті України по земельних ресурсах 05 березня 2009 року. Згідно п.8 «Порядку державної реєстрації договорів оренди землі», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, у договорі оренди відповідно до ст.14 Закону України «Про оренду землі» мають бути зазначені істотні умови. Пунктом дев'ятим вказаного Порядку передбачено, що відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених п.8, порушення вимог ст.ст.4-9,13,15 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України. З урахуванням зазначеного та відповідно до приписів діючого законодавства, якщо б в договорі оренди землі від 05.03.2009 року була відсутня хоча б одна із умов передбачених ст.15 Закону від 6 жовтня 1998 р. №161-ХІУ «Про оренду землі», то в такому разі ТОВ «РУТА-ПЛЮС» було відмовлено у державній реєстрації правочину. Таким чином, відповідач приходить до висновку, що позивачем відповідно до статей 58,60 ЦПК України не доведено обставини на які він посилається як на підставу свої вимог, та не надано суду належних та достовірних доказів. Враховуючи вищенаведені норми діючого законодавства на сьогоднішній день не має жодних правових підстав для визнання недійсним раніше укладеного договору оренди, тому що ТОВ «РУТА-ПЛЮС» виконує покладені на нього договором обовязки належним чином та в повному обсязі.

В процесі розгляду справи відповідачем до суду було подано письмове клопотання про застосування позовної давності, строк якої сплинув. За змістом якого, відповідач, посилаючись на приписи ст.ст.257,261 ЦК України, вважає, що трирічний строк для звернення за захистом своїх прав у позивача закінчився 04.03.2012 року.

В судовому засіданні представники сторін підтримали кожен свою правову позицію, що викладена у позові та відзиві на позов відповідно, та просили суд їх задовольнити.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом було встановлено такі фактичні обставини справи.

05 березня 2009 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Рута Плюс» було укладено договір оренди земельної ділянки 6,30га.(в тому числі 6,30га. рілля), кадастровий номер :01:000:0536, цільове призначення якої - сільськогосподарського призначення, розташованої на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області, строком на двадцять років. Вказаний договір зареєстрований у Добропільському міському відділі Донецької регіональної філії ДП «ЦДЗК» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05 березня 2009 року за №4АА17400640. Додатками до даного договору є: план (схема) меж земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0536; кадастровий план земельної ділянки; акт приймання передачі земельної ділянки від 05.03.2009 року.(а.с.13-20).

23 лютого 2016 року, помер батько позивача - ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про смерть серії I-HO №943070 видане виконкомом Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області (а.с.12).

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 2016 року, серії НВА 482784, від ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 23 лютого 2016 року, до його сина - ОСОБА_3, 11 жовтня 1966р.н., перейшла спадщина, що складається з земельної ділянки, площею 6,30га., кадастровий номер :01:000:0536, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ДН№161335, виданого 15.11.2005 року Добропільською районною державною адміністрацією Донецької області на підставі розпорядження Добропільської РДА Донецької області від 18.03.2005 №81, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1АА17400243. Оцінка земельної ділянки, згідно витягу №1867 з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, виданого 24.06.2016 року Управлінням Держгеокадастру у Добропільському районі Донецької області, складає 18 5561,10грн.(а.с.10).

Право приватної власності на земельну ділянку, площею 6,30га., кадастровий номер :01:000:0536, що перейшла у спадщину позивачу було зареєстровано за останнім 15.11.2016 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №72965324(а.с.11).

Листами від 21 листопада 2016 року(а.с.21) та від 20 грудня 2016 року(а.с.22) позивач звертався до відповідача з питання поновлення договору оренди та внесення до нього змін.

У відповідь листом від 27.12.2016 року відповідач повідомив позивача про те, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку (ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі») не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Тому відповідач не дає згоди на розірвання договору оренди землі(а.с.23).

Як вбачається з довідки відповідача №27 від 27.02.2017 року(а.с.38) пайовику ОСОБА_7 за період з 2009 по 2016 роки було нараховано орендну плату у наступному розмірі:

РікНормативна грошова оцінка, грн.% виплатиСума нарахування, грн.Податки, грн.Сума до видачі, грн.
200964745,5631942,37291,361651,01
201068565,552,51714,14257,121457,02
201170501,2732115,04317,261797,78
,2333714,01557,103156,91
,2333714,01557,103156,91
,2333714,01557,103156,91
,4934638,79765,403873,39
,083,56494,641266,465228,18

Згідно відомостей відповідача на виплату грошей за оренду земельної ділянки: №638 за 2009 рік ОСОБА_4 отримав 1651,01грн.; №347 за 2010 рік ОСОБА_4 отримав 1457,02грн.; №335 за 2011 рік ОСОБА_4 отримав 1680,00грн.; №350 за 2011 рік ОСОБА_4 отримав 117,78грн.; №311 за 2012 рік ОСОБА_4 отримав 3156,91грн.; №305 за 2013 рік ОСОБА_4 отримав 3156,91грн.; №159 за 2014 рік ОСОБА_4 отримав 3156,91грн.; №167 за 2015 рік ОСОБА_4 отримав 3873,39грн.; №211 за 2016 рік ОСОБА_3 отримав 5228,18грн.(а.с.39-52).

Надаючи юридичну оцінку правовідносинам у справі суд виходить з наступного(нормативні акти приводяться у редакції чинній на момент правовідносин, тобто на час укладання договору оренди землі від 05 березня 2009 року).

Згідно приписів ст.203 ЦК України, від 16 січня 2003 року N435-IV (в редакції закону N800-VI (800-17) від 25.12.2008, ВВР, 2009, N 19, ст.257)(далі за текстом також Закон №435-IV) , серед іншого, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України зазначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації(ч.1 ст.182 ЦК України).

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації(ч.1 ст.210 ЦК України).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації(ч.1-3 ст.640 ЦК України).

Закон України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року N161-XIV( в редакції Закону N 509-VI (509-17) від 16.09.2008, ВВР, 2008, N48, ст.358) (далі за текстом також Закон №161-XIV), зокрема ст.14 визначає, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України ( 220-2004-п).

Статтею 15 Закону №161-XIV зафіксовано, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом(ст.20 Закону №161-XIV).

Пункти 8,9 «Порядку державної реєстрації договорів оренди землі», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 р. N2073(далі за текстом також Порядок №2073) передбачають, що у договорі оренди відповідно до статті 14 Закону України "Про оренду землі" (161-14) мають бути зазначені такі істотні умови: 1) об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); 2) термін договору оренди; 3) орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду); 4) цільове призначення, умови використання і збереження якості землі; 5) умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; 6) існуючі обмеження та обтяження щодо використання земельної ділянки; 7) сторона (орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; 8) відповідальність сторін. За згодою сторін у договорі оренди земельної ділянки можуть бути зазначені й інші умови (якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення договору оренди тощо). 9. Відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених пунктом 8, порушення вимог статей 4, 5, 6, 7, 9, 13, 15 Закону України "Про оренду землі" є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач наполягає на визнанні спірного договору оренди землі недійсним на підставі ч.1 ст.203 ЦК України, а саме, що його зміст суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Між тим, як встановлено судом договір оренди землі відповідає законодавству, оскільки був створений на підставі Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 р. №220.

Представник позивача в судовому засіданні визнав, що спірний договір формально створений на базі типового, але на його думку, детальний зміст договору суперечить законодавству.

Вказані посилання представника позивача визнаються судом необґрунтованими і такими, що становлять характер припущення, адже, як встановлено судом, договір оренди землі містить основні умови, передбачені ст.15 Закону N161-XIV, а саме: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки) (п.2-7 договору); строк дії договору оренди(п.8 договору);орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату(п.9-14 договору); умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду (п.15-16 договору); умови збереження стану об'єкта оренди (п.17 договору); умови і строки передачі земельної ділянки орендарю (п.18-20 договору); умови повернення земельної ділянки орендодавцеві (п.21-25 договору); існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки (п.26-27 договору); визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини (п.32 договору); відповідальність сторін (п.41-42 договору);

Стосовно відсутності у договорі оренди земельної ділянки умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки та акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) суд зазначає наступне.

У постановах Верховного Суду України від 04.02.2015 року, справа №6-233цс14 та від 21.01.2015 року, справа №6-215цс14 найвища судова інстанція у аналогічних спорах зазначила, що відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При цьому судом залишено поза увагою вимоги статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і не встановлено, чи дійсно порушує право позивача відсутність у договорі оренди зазначеної умови, її істотності, а також судом не зясовано, у чому саме полягає порушення законних прав позивача.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Одночасно, суд наголошує, що норми ст.15 Закону N161-XIV передбачають, серед іншого, визнання договору недійним за умови «відсутності у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону», тобто для застосування вказаного припису необхідно дві умови: перша відсутність однієї з істотних умов; друга - порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 Закону N161-XIV.

Умови передбачені статтями Закону N161-XIV, а саме: статтею 4. Орендодавці землі; статтею 5. Орендарі землі; статтею 6. Право оренди землі; статтею 11.Ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди; статтею 17. Передача об'єкта оренди ( Передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі); статтею 19. Строк дії договору оренди землі ( Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років) відповідачем дотримані і прописані у спірному договорі оренди землі.

Як вбачається з фактичних обставин справи, відповідач, згідно умов договору оренди, сплачував законодавчо визначений розмір орендної плати, як позивачу, так і його батьку, про що маються відповідні підписи у відомостях на виплату грошей за оренду земельної ділянки (а.с.39-52). Спірний договір оренди землі був зареєстрований у відповідності із законом та Порядком №2073 і належно виконувався відповідачем без будь-яких претензій з боку батька позивача - ОСОБА_4 майже вісім років.

Позивач не довів в процесі судового розгляду, що відсутність у договорі оренди землі умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки та акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) негативно впливає і порушує його матеріальне право.

Підсумовуючи викладене, з врахуванням правової позиції Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що відсутність у договорі оренди землі умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки та акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не призводять до порушення матеріального права позивача.

Окремо, суд зауважує, що згідно приписів ст.ст.257,261,262 ЦК України, трирічний строк для звернення за захистом своїх прав у позивача закінчився 05.03.2012 року, відповідних клопотань про поновлення строку представник позивача суду не заявляв.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви гр.ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА-ПЛЮС», про визнання договору оренди землі недійсним з підстав необгрунтованості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА-ПЛЮС», про визнання договору оренди землі недійсним, - відмовити у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошені 08 червня 2017 року.

Повний текст рішення суду виготовлено 13 червня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Хоменко Д.Є.